Постанова
Іменем України
 
26 липня2023 року 
м. Київ
 
справа № 1522/10854/12
провадження № 61-5542св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - посадові особи Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_2 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2022 року у складі судді Ковтун Ю. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 13 березня 2023 року у складі колегії суддів: Склярської І. В., Базіль Л. В., Воронцової Л. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст заявлених вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Другий Суворовський ВДВС у місті Одесі), в якій просив: 
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Анісімової А. В. щодо: ненадання відповіді на інформаційний запит від 18 листопада 2021 року, зареєстрований за вх. № 19184 від 19 листопада 2021 року; невиконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 вимог пункту 2 частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неповідомлення боржника про розрахунок заборгованості за заявою від 02 серпня 2021 року; невиконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 вимог пункту 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо нерозгляду в установлений законом строк заяви від 02 серпня 2021 року та заяви від 19 листопада 2021 року, зареєстрованої за вх. № 19264 від 23 листопада 2021 року; невиконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 вимог пункту 19 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, та частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо скасування заходів примусового виконання рішення; невиконання у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 вимог пункту 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року № 1126/29256 (далі - Положення про автоматизовану систему № 2432/5), щодо невнесення до Автоматизованої системи виконавчих проваджень у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 сканкопії заяви від 02 серпня 2021 року та відповіді на неї, сканкопії інформаційного запиту від 18 листопада 2021 року та заяви від 19 листопада 2021 року; 
- зобов`язати державного виконавця Анісімову А. В.: надати відповіді на його заяву від 02 серпня 2021 року, на інформаційний запит від 18 листопада 2021 року, зареєстрований за вх. № 19184 від 19 листопада 2021 року, та на заяву від 19 листопада 2021 року, зареєстровану за вх. № 19264 від 23 листопада 2021 року; усунути порушення у провадженні ВП № НОМЕР_1 шляхом скасування заходів примусового виконання рішення, а саме: встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, а також арешту нерухомого та рухомого майна і коштів боржника; привести виконавче провадження № НОМЕР_1 у відповідність з вимогами пункту 2 розділу IV Положення про автоматизовану систему № 2432/5, зокрема: внести до Автоматизованої системи виконавчих проваджень у виконавчому проваджені № НОМЕР_1 сканкопії всіх документів (заяв, клопотань, скарг, запитів державного виконавця, відповідей на запити державного виконавця, постанов про результати перевірки виконавчого провадження), які є у виконавчому провадженні № НОМЕР_1;
- визнати неправомірною бездіяльність начальника Другого Суворовського Суворовський ВДВС у місті Одесі Васильєвої С. О. щодо: невжиття заходів до припинення неправомірних дій підпорядкованим державним виконавцем Анісімовою А. В. ; незабезпечення поновлення його порушених прав; невирішення питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення його прав; ненадання відповіді на скаргу від 03 грудня 2021 року, зареєстровану за вх. № 19835 від 03 грудня 2021 року;
- зобов`язати начальника Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Васильєву С. О. надати відповідь на скаргу від 03 грудня 2021 року, зареєстровану за вх. № 19835 від 03 грудня 2021 року. 
 
Скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на виконанні у Другому Суворовському ВДВС у місті Одесі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Приморського районного суду міста Одеса від 03 серпня 2012 року у справі № 1522/10854/12 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімумудля дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. 02 серпня 2021 року він через свого представника звернувся до державного виконавця Анісімової А. В. з проханням надати довідку про остаточну суму заборгованості зі сплати аліментів, проте в порушення пункту 2 частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» названий виконавець не надала відповідь на цю заяву. Разом з тим 03 серпня 2021 року він погасив борг по аліментах шляхом перерахування на рахунок відділу виконавчої служби грошових коштів у сумі 14 847,33 грн. Однак, не зважаючи на відсутність в нього заборгованості, державний виконавець Анісімова А. В. не вчинила у встановлений законом строк дій щодо скасування заходів примусового виконання рішення. 18 листопада 2021 року, посилаючись на відсутність заборгованості зі сплати аліментів, він подав через свого представника до Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі інформаційний запит, адресований державному виконавцю Анісімовій А. В., з проханням повідомити причину невнесення до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень процесуальних рішень, пов`язаних зі скасуванням встановлених у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 заходів примусового характеру. Оскільки на вказаний запит, який виконавча служба отримала 19 листопада 2021 року, будь-якої відповіді не було надано, то 03 грудня 2021 року він оскаржив таку бездіяльність державного виконавця до начальника Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі. Зважаючи на те, що поставлені ним у скарзі питання не потребували додаткового вивчення, то її розгляд мав бути проведений у строк до 18 грудня 2021 року. Однак всупереч вимогам статті 7 Закону України «Про звернення громадян» станом на 28 грудня 2021 року він так і не отримав відповідь на згадану скаргу. Крім того, 19 листопада 2021 року він подав на ім`я державного виконавця Анісімової А. В. заяву, в якій просив внести до Автоматизованої системи виконавчих проваджень відскановані копії усіх його запитів та заяв, а також - відповіді на них. Однак вказана заява, яку виконавча служба отримала 23 листопада 2021 року, не була розглянута у визначені законодавством строки. Отже, в ситуації тривалого невиконання державним виконавцем Анісімовою А. В. своїх обов`язків із скасування заходів примусового виконання судового рішення начальник Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Васильєва С. О. також не вчинила жодних дій задля усунення неправомірної бездіяльності підпорядкованого їй виконавця. 
 
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2022 року в задоволенні скарги відмовлено. 
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою суду від 02 лютого 2022 року було витребувано з Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/10854/12, виданого 27 вересня 2012 року Приморським районним судом міста Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину. Однак суб`єкт оскарження не надав витребувані докази. За вказаних обставин суд виходив з того, що названим відділом виконавчої служби не підтверджено правомірність своїх дій в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, а відтак не спростовано доводиОСОБА_1 , викладені ним у скарзі. Разом з тим суд вважав посилання ОСОБА_1 в обґрунтування скарги також не підтвердженими, оскільки в порушення вимог процесуального законодавства заявник не надав жодних доказів, на підставі яких суд мав би можливість пересвідчитися, що державним виконавцем Анісімовою А. В. та начальником Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Васильєвою С. О. було допущено неправомірну бездіяльність при примусовому виконанні рішення суду у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. При цьому, будучи стороною виконавчого провадження № НОМЕР_1 та маючи право на ознайомлення з матеріалами цього провадження, ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок з надання суду доказів на підтвердження своїх вимог, а також - не зазначив обставин неможливості самостійного надання цих доказів. Натомість у своєму клопотанні заявник просив розглянути справу без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 13 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2022 року - без змін. 
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. З інформації про виконавче провадження № НОМЕР_1 вбачається, що 13 червня 2022 року старший державний виконавець Білаш Є. Г. виніс постанови про: стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; скасування тимчасового обмеження у праві полювання; скасування тимчасового обмеження у праві користування зброєю; скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; скасування заходів примусового виконання. Отже, встановлені у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 тимчасові обмеження були скасовані 13 червня 2022 року. Відповідь посадової особи виконавчої служби щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 05 листопада 2021 року містить інформацію про те, що згідно з розрахунком від 04 листопада 2021 року в боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Враховуючи, що на час розгляду цієї справи застосовані до боржника обмеження та заходи примусового виконання рішення були скасовані, колегія суддів не вбачала підстав для задоволення скарги. Сама по собі відсутність в Автоматизованій системі виконавчих проваджень заяв ОСОБА_1 від 02 серпня та від 09 вересня 2021 року не впливає на права боржника, оскільки він отримав відповіді на зазначені заяви, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі від 05 листопада 2021 року. Направлення інших скарг та їх отримання виконавчою службою заявником не доведено. Не є такими, що спрямовані на відновлення прав, вимоги ОСОБА_1 , які стосуються дій щодо підпорядкованості державного виконавця керівнику виконавчої служби, виконавчої дисципліни підлеглого. Матеріали справи свідчать, що права заявника, які були обмежені, поновлені до постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали. За наведених обставин відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 . 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
У квітні 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 березня 2023 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
На обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої абзацом 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник вказав, що обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних в матеріалах конкретного виконавчого провадження. Однак встановивши факт невиконання органом державної виконавчої служби ухвали від 02 лютого 2022 року про витребування копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, місцевий суд не вжив вичерпних заходів, передбачених чинним процесуальним законодавством, з метою отримання від суб`єкта оскарження згаданих матеріалів, без яких неможливо було вирішити скаргу по суті. У свою чергу, суд апеляційної інстанції не усунув порушень, допущених місцевим судом, не перевірив належним чином усіх доводів поданої ним скарги та не встановив повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне її вирішення, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про залишення ухвали місцевого суду без змін. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2023 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Приморського районного суду міста Одеси. 
 
22 травня 2023 року справа № 1522/10854/12 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 27 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції в повній мірі не відповідає.
 
Судами встановлено, що за інформацією про виконавче провадження № НОМЕР_1, яка містилася в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень станом на 25 грудня 2021 року, на примусовому виконанні Другого Суворовського ВДВС перебуває виконавчий лист № 1522/10854/12, виданий на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеса від 03 серпня 2012 року, про стягнення з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дочку       ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімумудля дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 травня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
 
У вказаному виконавчому провадженні державними виконавцями винесено, зокрема постанови:
- про відкриття виконавчого провадження від 06 вересня 2013 року (старший державний виконавець Фарін О. В.);
- про розшук майна боржника від 09 вересня 2014 року (старший державний виконавець Бойченко І. С.);
- про арешт майна боржника від 22 липня 2015 року (державний виконавець Войнікова Д. С.);
- про арешт коштів боржника від 01 вересня 2020 року (старший державний виконавець Франчук А. С.);
- про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 17 червня 2021 року (старший державний виконавець Франчук А. С.);
- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 17 червня 2021 року (старший державний виконавець Франчук А. С.);
- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю від 17 червня 2021 року (старший державний виконавець Франчук А. С.);
- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 12 жовтня 2021 року (державний виконавець Анісімова А. В.).
 
02 серпня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до державного виконавця Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Анісімової А. В. із заявою, в якій просив надати довідку про остаточну суму заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_1. 
 
03 серпня 2021 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі заборгованість по аліментах в розмірі 14 847,30 грн, про що свідчить квитанція від 03 серпня 2021 року № ПН1752. 
 
У відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 05 листопада 2021 року № 4498/Г-5378-10/10.04-08, наданій за результатами розгляду скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 від 12 жовтня 2021 року, вказано, що на звернення від 02 серпня та від 09 вересня 2021 року Другим Суворовським ВДВС у місті Одесі було надано відповіді 16 серпня 2021 року за вих. № 48753 та 13 вересня 2021 року за вих. № 55512, які направлені на адресу заявника простою кореспонденцією. Згідно з розрахунком від 04 листопада 2021 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
 
18 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до державного виконавця Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Анісімової А. В. із запитом на інформацію, в якому просив повідомити причину невнесення до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень процесуальних рішень, пов`язаних зі скасуванням встановлених у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 заходів примусового характеру. Однак суду не надано належних доказів отримання адресатом вказаного запиту.
 
19 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до державного виконавця Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Анісімової А. В. із заявою, в якій, посилаючись на відсутність в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень сканованих копій його звернень та відповідей на них, просив здійснити у межах виконавчого провадження виконавчі дії відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему № 2432/5. Однак суду не надано належних доказів направлення заявником та отримання адресатом вказаної заяви.
 
03 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до начальника Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Васильєвої С. О. зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Анісімової А. В. Однак суду не надано належних доказів направлення заявником та отримання адресатом вказаної скарги.
 
Апеляційним судом також встановлено, що за інформацією про виконавче провадження № НОМЕР_1, яка містилася в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень станом на 12 листопада 2022 року, старшим державним виконавцем Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Білашем Є. Г. 13 червня 2022 року були винесені постанови: 
- про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження;
- про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України;
- про скасування тимчасового обмеження у праві полювання;
- про скасування тимчасового обмеження у праві користування зброєю;
- про скасування тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами;
- про скасування заходів примусового виконання.
 
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40). 
 
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції. 
 
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи. 
 
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року). 
 
Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року). 
 
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. 
 
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 
 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». 
 
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
 
Відповідно частин першої, п`ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення. Автоматизована система виконавчого провадження забезпечує автоматизований арешт коштів боржника за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України за погодженням з Національним банком України. 
 
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. 
 
Відповідно до частини першої, пунктів 1-4 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом. 
 
Згідно з частинами другою, третьою, четвертою, дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом. 
 
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
 
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.
 
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
 
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що Другий Суворовський ВДВС у місті Одесі не надав на запит суду матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/10854/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину, а відтак, не підтвердив правомірність своїх дій в рамках названого виконавчого провадження та не спростував доводиОСОБА_1 , викладені ним у скарзі. Водночас суд вважав посилання ОСОБА_1 в обґрунтування скарги також не підтвердженими, оскільки в порушення вимог процесуального законодавства заявник не надав жодних доказів, на підставі яких суд мав би можливість пересвідчитися, що державним виконавцем Анісімовою А. В. та начальником Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі Васильєвою С. О. було допущено неправомірну бездіяльність при примусовому виконанні рішення суду у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. 
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд також зазначив, що на час розгляду цієї справи застосовані до боржника обмеження та заходи примусового виконання рішення були скасовані, а сама по собі відсутність в Автоматизованій системі виконавчих проваджень заяв ОСОБА_1 від 02 серпня та від 09 вересня 2021 року не впливає на права боржника, оскільки він отримав відповіді на зазначені заяви, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі від 05 листопада 2021 року. Направлення інших скарг та їх отримання виконавчою службою заявником не доведено. З огляду на те, що права боржника, які були обмежені, поновлені до постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, то відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 
 
Верховний Суд не погоджується з наведеними висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права та є передчасними з огляду на таке.
 
У справі, яка переглядається, ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 02 лютого 2022 року було відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Другого Суворовського ВДВС у місті Одесі. Витребувано у названого відділу виконавчої служби належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 1522/10854/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину. Одночасно роз`яснено, що у разі неповідомлення про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені ЦПК України. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.
 
Другий Суворовський ВДВС у місті Одесі не виконав вимоги вищезгаданої ухвали - не надав суду копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався, зокрема на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції містить суперечливі висновки, оскільки, вказавши, що Другий Суворовський ВДВС у місті Одесі не надав матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_1, а відтак, не підтвердив правомірність своїх дій в рамках названого виконавчого провадження та не спростував доводи, викладені заявником у скарзі, місцевий суд вважав його скаргу необґрунтованою через ненадання ним доказів, на підставі яких суд мав би можливість пересвідчитися про допущення державним виконавцем та начальником виконавчої служби неправомірної бездіяльності при примусовому виконанні судового рішення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Однак, встановивши факт невиконання органом державної виконавчої служби ухвали від 02 лютого 2022 року про витребування копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, місцевий суд не вжив вичерпних заходів, передбачених чинним процесуальним законодавством, з метою отримання від суб`єкта оскарження згаданих матеріалів. 
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
 
Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у матеріалах конкретного виконавчого провадження. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення скарги, є копії документів відповідного виконавчого провадження, зокрема оскаржувані рішення державного виконавця. 
 
Отже, в порядку судового контролю за виконанням судових рішень суд має право самостійно витребувати від органу державної виконавчої служби/приватного виконавця всі необхідні документи для вирішення відповідної скарги.
 
Однак, вказавши, що заявником не доведено факт направлення заяв/скарг та їх отримання виконавчою службою, суд апеляційної інстанції не вжив вичерпних заходів, передбачених чинним процесуальним законодавством, з метою отриманнявід суб`єкта оскарження матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, які при вирішенні питання про відкриття провадження в цій справі витребовувалися місцевим судом, однак з невідомих причин не були подані до суду. 
 
За обставин витребування самим судом вищезгаданих матеріалів виконавчого провадження заявник вправі був покладатися на відповідний результат та наслідки таких дій суду, а отже, мати розумні очікування, що йому не доведеться докладати додаткових зусиль для самостійного отримання відповідних документів, які, на його думку, містяться або повинні міститися в матеріалах відповідного виконавчого провадження.
 
Крім того, дійшовши висновку про те, що до постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали застосовані до боржника тимчасові обмеження вже були скасовані, а отже, його відповідні права, порушення яких в даному випадку місцевий суд визнав недоведеними, - поновлені, тобто фактично змінивши в цій частині наведені судом першої інстанції правові підстави для відмови в задоволенні скарги, апеляційний суд залишив судове рішення суду першої інстанції без змін, що є порушенням вимог статей 375, 367 ЦПК України.
 
Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не усунув усіх порушень, допущених місцевим судом, не встановив повністю фактичних обставин справи, від яких залежить правильне її вирішення, за відсутності матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 не спростував належним чином доводів скарги та не перевірив, які саме заяви/скарги боржник подавав до виконавчої служби і які дії були вчинені державними виконавцями в межах вказаного виконавчого провадження, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про залишення ухвали місцевого суду без змін. 
 
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.
 
В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції в достатній мірі не виклав мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення ЄСПЛ у справах «Мала проти України»; «Суомінен проти Фінляндії»).
 
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом Верховний Суд позбавлений можливості ухвалити нове рішення в цій справі, оскільки для його ухвалення необхідно встановити обставини, що не були встановлені в рішеннях судів попередніх інстанцій.
 
За змістом частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд. Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції не усунув усіх порушень, допущених місцевим судом під час розгляду справи, а тому з метою процесуальної економії та з урахуванням визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду дійшов висновку, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотриманняпринципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити і належним чином оцінити надані сторонами докази, дати правову оцінку доводам та запереченням сторін і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Постанову Одеського апеляційного суду від 13 березня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	І. М. Фаловська  	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	С. О. Карпенко  	
 	В. В. Сердюк  	
 	В. А. Стрільчук