ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2686/22                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.
суддів: Горяйнова А.М., Степанюка А.Г.,   

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року (повний текст виготовлено 27 грудня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
-     визнати протиправними та скасувати пункт 3 та пункт 4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.01.2022 № 24 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення в/ч НОМЕР_1 18.12.2021 головним сержантом ОСОБА_1 , сержантом з матеріального забезпечення розвідувальної роти»; 
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 премії за січень 2022 в повному обсязі відповідно до пункту 5 розділу XVI «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2008 року № 260.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю:
Визнано протиправним та скасовано пункти 3,4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.01.2022 № 24.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо виплати    ОСОБА_1 премії за січень 2022 року в повному обсязі відповідно до п.5 розділу ХVІ «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2008 №260.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що порушення порядку звернення за медичною допомогою, відсутність на робочому місці 16 грудня 221 року, не виконання службових обов`язків, вживання спиртних напоїв на території військової частини, неповідомлення безпосереднього начальника про звернення до іншої лікувальної установи є порушенням вимог Статуту та є підставою для накладення дисциплінарного стягнення. 
Апеляційна скарга не містила клопотання про розгляду справи у відкритому судовому засіднні за участі сторін. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року (повний текст виготовлено 27 грудня 2022 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходить   військову служу на посаді старшини танкової роти танкового батальйону у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.09.2020 №223 (а.с. 74).
17.12.2022 командиром розвідувальної роти ОСОБА_2 , на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , подано рапорт про самовільне залишення військової частини сержантом ОСОБА_1 (а.с. 65).
На підставі рапорту командира розвідувальної роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 17.12.2021, за фактом самовільного залишення позивачем військової частини НОМЕР_2 ,   наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2021 № 1970 призначено службове розслідування.
За результатами проведення службового розслідування складено акт від 14.01.2022, в   якому встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі 17.12.2021 з причини сильного больового синдрому нижнього відділу хребта, та порушив порядок звернення за медичною допомогою.
Факт систематичного порушення позивачем військової дисципліни також підтверджується:
- постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі №235/2288/20 від 01.04.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП;
- постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі №235/3735/20 від 23.06.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП;
- постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області у справі №748/2824/21 від 04.11.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
14.01.2022 відповідачем видано наказ № 24, яким, за систематичне порушення військової дисципліни та порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241, 254 Статуту внутрішньої служби. Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушення порядку звернення за медичною допомогою на головного сержанта ОСОБА_1 , сержанта з матеріального забезпечення розвідувальної роти відповідно до статей 5, 45, 48, 55, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність» та відповідно до пункту 5 розділу XVI «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 позбавлено премії за січень 2022 року у повному обсязі (а.с.85-87).
Вважаючи накладення дисциплінарного стягнення та позбавлення премії протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що позивач не дотримався вимог, визначених статтею 254, 255 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, і є наявним в даному випадку порушення військової дисципліни у вигляді порушення порядку звернення за медичною допомогою, однак, такі не спричинили тяжких наслідків.
Наведене свідчить, що відповідачем   не доведено, що застосований вид стягнення є пропорційним (співмірним) із учиненим діянням і, відповідно, що в цій частині оскаржуваний наказ прийнятий з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною першою  статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частинами другою-четвертою  статті 2 Закону №2232-ХІІ  передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини першої  статті 19 Закону №2232-ХІІ  військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених  статтею 20 цього Закону.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим  Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV  (далі - Статут).
За приписами статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до статті 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
Таким чином, передбачений статтею 254 Статуту обов`язок військовослужбовців щодо негайного повідомлення про захворювання безпосередньому начальникові поширюється на усіх військовослужбовців без винятку, оскільки вказана стаття будь-яких виключень не містить. 
Водночас сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений  Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України»  (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Так, за приписами статей 1, 2, 4, 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Як передбачає стаття 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.
Відповідно до вимог статей 83, 84, 85, 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Отже, прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2022 командиром розвідувальної роти ОСОБА_2 , на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , подано рапорт про самовільне залишення військової частини сержантом ОСОБА_1 (а.с. 65).
На підставі рапорту командира розвідувальної роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 17.12.2021, за фактом самовільного залишення позивачем військової частини НОМЕР_2 ,   наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2021 № 1970 призначено службове розслідування.
Згідно з описом обставин вчиненого правопорушення, згідно пояснень старшого солдата ОСОБА_3 , бойового медика 2-го розвідувального взводу розвідувальної роти стало відомо, що напередодні 16 грудня 2021 року об 11:00 до неї підійшов головний сержант ОСОБА_1 , який перебував у стані сильного алкогольного сп`янінння та почав висловлюватись ненормативною лексикою, погрожував та принижував честь та гідність, потім пішов з території військової частини без дозволу та до кінця робочого дня не повертався, про що солдат ОСОБА_3 доповіла командиру розвідувальної роти. На ранкове шикування 17 грудня 2021 року головний сержант ОСОБА_1 не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження невідоме, про біль в нижньому відділі хребта не скаржився. 
Згідно пояснень ОСОБА_4 головний сержант ОСОБА_1 16 грудня 2021 року під час робочого дня перебував у стані алкогольного сп`яніння та о 14:30 на шикування не з`явився, на телефонні дзвінки не відповідав, місцезнаходження невідоме.
Згідно пояснень ОСОБА_5 , головний сержант ОСОБА_1 16 грудня 2021 року під час робочого дня перебував у стані алкогольного сп`яніння та о 14:30 на шикування не з`явився.
Згідно пояснень ОСОБА_6 , 16 грудня 2021 року він зателефонував ОСОБА_1 та викликав його до себе в кабінет, останній відповів що не з`явиться та завершив дзвінок. ОСОБА_6 через п`ять хвилин передзвонив ОСОБА_1 , і в телефонній розмові він почав агресивно відповідати з нецензурною лексикою та погрожувати розправою за межами військової частини, під час розмови ОСОБА_6 запідозрив, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Службовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі 17 грудня 2021 року з причини сильного больового синдрому нижнього відділу хребта, та порушив порядок звернення за медичною допомогою.
Відповідно до довідки з Гончарівської амбулаторії від 17 грудня 2021 року № 79, згідно з якою головний сержант ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі 17 грудня 2021 року з причини сильного больового синдрому нижнього відділу хребта. 
Колегія суддів звертає увагу, що, як вже зазначено вище, відповідно до статті 254 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.
У відповідності до статті 255 Статуту внутрішньої служби ЗСУ амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.
Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.
Згідно зі статтею 257 Статуту висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач, звернувшись 17.12.2021 до лікаря КНП «Чернігівський районний центр ПМСД», з яким укладено з Декларацію №001-03Е2-23АО від 25.10.2021, відповідно до вимог статті 254 Статуту внутрішньої служби ЗСУ мав обов`язок повідомити про це у встановленому порядку прямого начальника та надати підтверджуючі документи, однак таких дій позивач не вчинив.
Тобто, позивач, перебуваючи на військовій службі, жодним чином не повідомив Військову частину НОМЕР_1 про звернення 17 грудня 2021 року до КНП «Чернігівський районний центр ПМСД», що не спростовано позивачем шляхом надання будь-якихдоказів на підтвердження зворотнього.
Позивачем порушено вимоги статей 16, 241, 254 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які вимагають та зобов`язують військовослужбовця доповідати своєму безпосередньому начальникові про все, що з ним сталося і стосується виконання ним службових обов`язків, із службових та особистих питань звертатися до свого безпосереднього начальника, негайно повідомляти про захворювання безпосереднього начальника та самостійно направлятися до військової частини і доповідати безпосередньому командирові (начальникові), після чого направлятися до медичного пункту, де здати медичні документи.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком акту службового розслідування, оскільки неповідомлення позивачем безпосереднього начальника про звернення до іншої лікувальної установи, є порушенням вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ.
Отже, за результатами проведення службового розслідування відповідачем було складено акт від 14 січня 2022 року, в   якому встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі 17 грудня 2021 року з причини сильного больового синдрому нижнього відділу хребта, при цьому, останній порушив порядок звернення за медичною допомогою.
Також службовим розслідуванням, крім вищевикладених показів свідків про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння 16 грудня 2021 року, порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ 17 грудня 2021 року внаслідок неповідомлення безпосереднього начальника про звернення до іншої лікувальної установи, було викладено наступне.
Як зазначено в акті, в ході службового розслідування також було взято до уваги, що головний сержант ОСОБА_1 систематично порушує дисципліну, про що свідчать:
- постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі №235/2288/20 від 01.04.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП;
- постанова Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі №235/3735/20 від 23.06.2020, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП;
- постанова Чернігівського районного суду Чернігівської області у справі №748/2824/21 від 04.11.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
Так, ст. 172-20 КупАП передбачено відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
При цьому, частиною третьою вищевказаної статті визначено відповідальність за дії, передбачені  частинами першою  або  другою  цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
За висновками службового розслідування, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14 січня 2022 року № 24 за систематичне порушення військової дисципліни та порушення вимог статей 11, 13, 16, 49, 241, 254 Статуту внутрішньої служби. Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушення порядку звернення за медичною допомогою на головного сержанта ОСОБА_1 , сержанта з матеріального забезпечення розвідувальної роти відповідно до статей 5, 45, 48, 55, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність» та відповідно до пункту 5 розділу XVI «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 позбавлено премії за січень 2022 року у повному обсязі.
У відповідності до ст. 86  Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України»  якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
За наявності встановленого факту порушення службової дисципліни обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією командира відповідно до його дисциплінарної влади.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це, в свою чергу, наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 22 жовтня 2019 року №805/2745/16-а, від 10 квітня 2019 року №813/3020/16.
Відповідно до ч. 5  ст. 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи вищевикладене в сукупності колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідачем доведено факт як порушення порядку звернення за медичною допомогою, так і загалом факт систематичного порушення військової дисципліни, що свідчить про наявність підстав для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення на підставі встановлених відповідачем обставин.
При цьому, колегія суддів враховує, що стаття 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачає можливість накладення наступних дисциплінарни стягнень: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання, тобто, відповідачем було обрано середнього ступеня дисциплінарне стягнення, яке відповідає фактичним обставинам справи та є повністю пропорційним (співмірним) із встановленими діями позивача.
Також, як вбачається з матеріалів службового розслідування, за час проходження служби на займаній посаді головний сержант ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо. До виконання службових обов`язків ставиться не завжди відповідально, в роботі не організований, не вміє виділити головний напрямок при вирішенні поставлених завдань, не завжди бажає виконувати накази командирів та начальників. Користується авторитетом серед колег посередньо, іноді підвищує особисті щнання. За характером не спокійний, агресивний, неврівноважений. Систематично вживає спиртні напої. Зовнішній вигляд задовільний (а.с. 63 на звороті).
Враховуючи вищевикладене та наголошуючи, що військова служба за своїм характером та специфікою має базуватися на високій свідомості та підвищеному почуттю відповідальності, суд вважає, що в спірних правовідносинах відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ від 14.01.2022 № 24 в частині накладення дисциплінарного стягнення, діяв обґрунтовано, на підставі та в межах повноважень та застосував до позивача такий вид стягнення, який в повній мірі відповідає скоєному ним порушенню, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.01.2022 № 24 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення в/ч НОМЕР_1 18.12.2021 головним сержантом ОСОБА_1 , сержантом з матеріального забезпечення розвідувальної роти» та зобов`язання вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 премії за січень 2022 в повному обсязі, апеляційний суд зазначає, що механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений  наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260  (далі - Порядок № 260).
Пунктом 5 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; тощо.
Розділом XVI Порядку № 260 визначено випадки, коли премія військовослужбовцям не виплачується. 
Так, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема, у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність - за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення.
Відтак, оскільки колегією суддів було встановлено правомірність накладення дисциплінарного стягнення, правові підстави для скасування пункту 4 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 14.01.2022 № 24, яким позивача позбавлено премії за січень 2022 року, відсутні.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії.
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд
П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року - задовольнити. 
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу в частині та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            А.М. Горяйнов, 

                                                                                                     А.Г. Степанюк