ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2023 року                                                                                      Справа № 918/757/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. ,  суддя Василишин А.Р. 

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:
позивача - Гончаров С.А.
відповідача - Ошурко Й.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" на рішення Господарського суду Рівненської області області від 27.12.2022, повний текст складено 30.12.2022, у справі №918/757/22 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС" (вул. Стрийська, 6, Київ 62, 03062, код ЄДРПОУ 32380700)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" (вул. Словацького, 4/6, Рівне, 33028, код ЄДРПОУ 40949514)
про стягнення 2 834 373 грн 06 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області області від 27.12.2022 у справі №918/757/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" про стягнення 2 834 373 грн 06 коп. задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" (вул. Словацького, 4/6, Рівне, 33028, код ЄДРПОУ 40949514) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС" (вул. Стрийська, 6, Київ 62, 03062, код ЄДРПОУ 32380700) 2 834 373 (два мільйони вісімсот тридцять чотири тисячі триста сімдесят три) грн 06 коп. та 42 515 (сорок дві тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн 60 коп. - судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 27.12.2022 у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду Рівненської області від 27.12.2022 у справі №918/757/22 скасувати повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято в якості допустимих доказів неналежним чином засвідчені копії документів - додатки до позовної заяви, що підтверджують позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС", чим порушено норми статті 77, 79 ГПК.
Також звертає увагу, що як доказ сплати грошових коштів згідно Договору поставки №09.12.21Б від 09.12.2021 позивачем долучено до матеріалів справи ксерокопії меморіальних ордерів. Проте вважає, що такі докази також не є належними та допустимими, оскільки не відповідають вимогам Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правовим актам Національного банку.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/757/22/245/23 від 13.01.2023 витребувано матеріали справи №918/757/22 з Господарського суду Рівненської області. 23.01.2023 матеріали справи №918/757/22 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" на рішення Господарського суду Рівненської області області від 27.12.2022 у справі №918/757/22 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.03.2023 об 15:00 год.
Запропоновано позивачу у строк до 28.02.2023 надати суду відзив на апеляційну скаргу та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.
Копію ухвали направлено сторонам на електронні адреси, відомості про які наявні в матеріалах справи (а.с. 189-191).
02.03.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" на рішення Господарського суду Рівненської області області від 27.12.2022 у справі №918/757/22, в якому, з підстав висвітлених в ньому, останнє вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.03.2023 розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.04.2023 об 14:30 год.
03.04.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС" надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень щодо обгрунтування правової позиції у справі №918/757/22.
В судове засідання 04.04.2023 з`явились представник позивача, який заперечив доводи, викладені в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві та представник відповідача, який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та надали пояснення по суті спору.
Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
09.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС" в особі директора Величка Павла Олександровича, який діє на підставі повноважень, наданих Статутом Товариства (далі - покупець), з одного боку та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" у особі заступника директора Довгайчука Леоніда Володимировича, який діяв на підставі Рішення учасника № 01.12.21-Д від 01.12.2021 (далі - постачальник), з іншого боку, було укладено Договір поставки №09.12.21Б бітуму дорожнього та/або емульсії бітумної дорожньої (далі - Договір).
Відповідно до п.1.1 Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця бітум дорожній та/або емульсію бітумну дорожню (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 21).
Асортимент, кількість, та інші умови, погоджуються сторонами в Заявці, поданоїю письмово та/або усно покупцем, за допомогою засобів телефонного, електронного та інших технічних засобів. (п. 1.2. Договору).
Всі товаросупровідні документи на товар (партію товару) є специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього Договору. Під партією товару розуміється найменування і кількість товару, що поставляється відповідно до одного первинного документу. (п. 1.4. Договору).
Сторони узгодили між собою умови про предмет, умови поставки товару, порядок приймання, ціну товару і порядок розрахунків, відповідальність сторін, строк дії договору, форс-мажорні обставини, розгляд спорів та інші умови Договору.
Відповідно до п. 2.1. Договору постачальник передає покупцю товар (партію товару) на умовах Міжнародних правил Тлумачень Термінів "ІНКОТЕРМС" 2010. Поставка товару (партії товару) за домовленістю сторін здійснюється на умовах: 1) FCA - вул. Івана Франка, 101, Рівненська обл., Рокитнівський р-н, с. Рокитне - територія ТОВ "Рокитнівський спецкар`єр" код ЄДРПОУ 03443838) - самовивіз автотранспортом покупця та/або перевізника, 2) DDP - місце поставки вказується в заявці Покупця - здійснюється автотранспортом постачальника та/або перевізника.
Згідно з п. 3.2. Договору поставка товару (партії товару) здійснюється на умовах 100 % попередньої оплати за Товар (партію товару) на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури, за орієнтовною попередньою ціною що визначена у даному рахунку-фактурі. Остаточна ціна визначається у видатковій накладній.
Покупець здійснює оплату товару (партії товару) шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника (п. 3.3. Договору).
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін Договору та скріплення печаткою і діє до 31.12.2025, а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання.
Договір є укладеним, підписаний повноважними сторонами та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.
Додатковою угодою № 1 від 16.12.2021 до Договору сторони узгодили, що постачальник зобов`язується відповідно до умов Договору відвантажити та передати у власність покупця в кількості та за ціною наступний товар: Бітум дорожній марки 70/100 у кількості 394,350 тон, за ціною 12 527,00 грн без ПДВ за 1 тону. Загальна вартість поставки з урахуванням ПДВ 5 928 026,94 грн. (а.с. 26).
Постачальник і покупець у Додатковій угоді №1 від 16.12.2021 визначили, що товар має бути вивезений покупцем з місця його передачі за адресою: вул. Івана Франка,101, Рівненська область, Рокитнівський район, с. Рокитне - територія ТОВ "Рокитнівський спецкар`єр" згідно з п. 2.1. Договору в термін до 10.04.2022 (включно).
Покупець здійснив часткову оплату за товар згідно з п.п. 3.2., 3.3. Договору, визначений у Додатковій угоді № 1 від 16.12.2021 до Договору у сумі 5 762 400 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 26723 від 16.12.2021. (а.с. 28).
Позивач вказує, що в платіжному дорученні № 26723 від 16.12.2021 призначення платежу        помилково вказано "Оплата за бітум зг. Дог. №01/10/21-Б2 від 01.10.2021р.".
Позивач виправив помилку і повідомив керівника відповідача листом № 876/1 від 16.12.2022 про дійсне призначення платежу: "Оплата за бітум зг.Дог.№09.12.21Б від 09.12.2021р., рах.№688 від 16.12.21р." (а.с. 27)
Відповідачем було здійснено поставку товару за Договором на загальну суму 5 928 026, 94 грн., що підтверджується видатковими накладними:
- № 20 від 16.12.2021 на суму 5 897 962 грн 14 коп. (з ПДВ) (а.с. 25);
- № 42/1 від 01.04.2022 на суму 30 064 грн 80 коп. (з ПДВ) (а.с. 30).
Окрім того, сторони уклали між собою Додаткову угоду № 2 від 12.01.2022 до Договору, у якій дійшли згоди, що постачальник зобов`язується відповідно до умов Договору відвантажити та передати у власність покупця в кількості та за ціною наступний товар: Бітум дорожній марки 70/100 у кількості 200 тон, за ціною 12 500,00 грн без ПДВ за 1 тону. Загальна вартість поставки з урахуванням ПДВ 3 000 000 грн 00 коп. (а.с. 31)
Постачальник і покупець у Додатковій угоді № 2 від 12.01.2022 визначили, що товар має бути вивезений покупцем з місця його передачі за адресою: вул. Івана Франка,101, Рівненська область, Рокитнівський район, с. Рокитне - територія ТОВ "Рокитнівський спецкар`єр" згідно з п. 2.1. Договору в термін до 01.05.2022 (включно).
Позивачем здійснено оплату обумовленого товару у розмірі 3 000 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями:
- № 26945 від 13.01.2022 на суму 600 000 грн 00 коп.;
- № 26946 від 13.01.2022 на суму 600 000 грн 00 коп.;
- № 26947 від 13.01.2022 на суму 600 000 грн 00 коп.;
- № 26948 від 13.01.2022 на суму 600 000 грн 00 коп.;
- № 26949 від 13.01.2022 на суму 600 000 грн 00 коп (а.с. 32-36).
При цьому, взятих на себе зобов`язань відповідно до Додаткової угоди №2 від 12.01.2022 з боку відповідача не виконано.
Сторони підписали між собою Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.12.2021 - 01.04.2022 за Договором поставки №09.12.21Б від 09.12.2021, у якому зафіксували, що сальдо кінцеве недопоставленого товару становить 2 834 373 грн 06 коп. (а.с. 37).
У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив поставку товару, передбачену Додатковою угодою № 2 від 12.01.2022, позивачем направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" лист № 206 від 22.07.2022, з вимогою повернути передоплатні кошти у сумі 2 834 373 грн 06 коп., які були сплачені за платіжними дорученнями від 13.01.2022 на розрахунковий рахунок відповідача у термін до 27.07.2022 (а.с. 38).
У подальшому позивач направив відповідачу вимогу №233 від 15.08.2022, у якій просив повернути грошові кошти за непоставлений товар за Договором на суму 2 834 373 грн 06 коп. у строк до 25.08.2022, що підтверджується описом вкладення, накладною та фіскальним чеком від 17.08.2022 (а.с. 44).
З огляду на те, що відповідач не поставив позивачу товар за Договором на суму 2 834 373 грн 06 коп. та не повернув грошові кошти у зазначеному розмірі, які були сплачені позивачем в якості передоплати за обумовлений товар, позивач звернувся із даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав.
Рішенням Господарського суду Рівненської області області від 27.12.2022 у справі №918/757/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БІТЕКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" про стягнення коштів задоволено в повному обсязі. 

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього          Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
В силу ч. 2 ст. 180 ГК України, ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Спірні правовідносини між сторонами виникли між суб`єктами господарювання на підставі укладеного правочину, що за своєю природою є договором поставки.
За змістом ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Згідно зі ст.ст. 193, 202 ГК України, ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем частково виконано зобов`язання щодо попередньої оплати за Додатковою угодою № 1 від 16.12.2021 та здійснено оплату за товар у розмірі 5 762 400 грн 00 коп. 
При цьому згідно Додаткової угоди № 1 від 16.12.2021 відповідачем поставлено товар на суму 5 928 026,94 грн., що підтверджується видатковими накладними:
- № 20 від 16.12.2021 на суму 5 897 962 грн 14 коп. (з ПДВ);
- № 42/1 від 01.04.2022 на суму 30 064 грн 80 коп. (з ПДВ).
Сторони уклали між собою Додаткову угоду №2 від 12.01.2022, на підставі якої позивачем сплачено 3 000 000 грн 00 коп., однак відповідачем поставку товару не здійснено.
Колегією суддів враховується, що оплати, які здійснювалися позивачем згідно з платіжними дорученнями від 13.01.2022 № 26945 на суму 600 000 грн 00 коп.; № 26946 на суму 600 000 грн 00 коп.; № 26947 на суму 600 000 грн 00 коп.; № 26948 на суму 600 000 грн 00 коп.; № 26949 на суму 600 000 грн 00 коп. зараховуються у хронологічному порядку, в тому числі в рахунок оплати за поставлений товар за Додатковою угодою № 1 від 16.12.2021.
Взятих на себе зобов`язань відповідно до Додаткової угоди №2 від 12.01.2022  відповідачем не виконано.
У зв`язку з тим, що відповідачем не здійснено поставку товару, передбаченого Додатковою угодою №2 до Договору, позивачем направлявся лист №206 від 22.07.2022 Товариству з обмеженою відповідальність "Автострада гарант" з вимогою повернути передоплатні кошти у сумі 2 834 373,06 грн. у термін до 27.07.2022.
У подальшому позивачем направлено відповідачу Вимогу №23 від 15.08.2022 про повернення грошових коштів за непоставлений товар за Договором на суму 2 834 373 грн. 06 коп. в строк до 25.08.2022.
Однак  відповідачем не поставлено позивачу ні товар за Договором на суму 2 834 373 грн. 06 коп., ні повернено грошові кошти у зазначеному розмірі, які були оплачені позивачем в якості передоплати за товар.
Як зазначив позивач, ним втрачено інтерес до товару, який відповідач зобов`язаний був поставити за Договором та безпосередньо Додаткової угоди №2 від 12.01.2022, а тому звернувся до суду із вимогою про зобов`язання відповідача повернути сплачені позивачем кошти в якості попередньої оплати за товар у розмірі 2 834 373 грн 06 коп.
Колегією суддів враховується, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, зміна й розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 188 ГКУ, ст. 525 ЦКУ).
У разі порушення зобов`язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 615, п.п.1 ч. 1 ст. 611 ЦКУ).
Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково чи в повному обсязі, відповідно, змінюються умови зобов`язання або воно припиняється (ч. 3 ст. 615 ЦКУ), а сам договір вважається зміненим або розірваним (ч. 3 ст. 651 ЦКУ).
Так, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу в разі відмови продавця передати проданий товар (ч. 1 ст. 665 ЦКУ).
При цьому відповідно до ст. 693 ЦКУ, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства попередня оплата - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. 
В свою чергу встановлене ст. 693 ЦКУ право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання.
Колегією суддів враховується, що сторонами підписано Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.12.2021 - 01.04.2022 за Договором поставки №09.12.21Б від 09.12.2021, у якому зафіксувано, що сальдо кінцеве недопоставленого товару становить 2 834 373 грн 06 коп.
Стосовно долученого позивачем до матеріалів справи двостороннього акта звірки взаєморозрахунків місцевий господарський суд зазначив наступне.
21 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №916/499/20 досліджував питання щодо використання акту звірки взаєморозрахунків, як доказу господарської операції. Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018р. у справі № 905/3062/17; від 05.03.2019р. у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.
Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Акт звірки взаємних розрахунків підписаний з боку позивача - директором Величко П.О., а з боку відповідача - директором Довгайчук Л.В.
Із виписки по рахунку від 20.09.2022 вбачається, що позивачем сплачено відповідачу 8 762 400 грн 00 коп. (а.с. 39).
Колегія суддів приймає до уваги вказаний акт звірки розрахунків як доказ, який з огляду на встановлені обставини підтверджує, що оплата товару позивачем проведена на суму 8 762 400 грн 00 коп., а поставка товару відповідачем здійснена на суму 5 928 026 грн 94 коп.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що право на стягнення коштів в сумі 2 834 373 грн 06 коп. доведено належними та допустимими доказами, а відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 2 834 373 грн 06 коп. підлягає до задоволення.

Щодо посилання скаржника на неналежне посвідчення копій документів, долучених до позовної заяви, то колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 1 та 3 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (частини 1 та 2 ст. 91 ГПК).
Порядок засвідчення копій документів визначений п. 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.
Судова колегія відхиляє доводи скаржника стосовно неналежності поданих позивачем доказів, оскільки останні, на переконання колегії суддів, відповідають вимогам до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, затверджених наказом Держспоживстандарту від 07.04.2003 №55. 
З даного приводу колегія суддів покликається до висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 23.08.2019 у справі № 910/13094/17, згідно з якими, вирішуючи питання належності та/або допустимості доказів, суд має зважати не лише суто на їх оформлення (в даному випадку оформлення копій документів), але й на обґрунтування та докази, які стосуються змісту цих документів та об`єктивно можуть змінити суть обставин, з`ясування яких входять до предмету доказування у справі. 
В даній справі відповідачем не наведено обґрунтування та не надано доказів, які б ставили під сумнів чи свідчили про недостовірність змісту доданих до позову копій документів або спростовували обставини, на підтвердження яких ці документи подані позивачем.
Крім того, доводи скаржника про надання позивачем до матеріалів справи неналежно засвідчених копій документів спростовуються додатками до позовної заяви, які скріплені підписом директора П.Величка та печаткою товариства, а також наявна відповідна відмітка "Згідно з оригіналом", що є одним із загальноприйнятих способів засвідчення копій документів та відповідає вимогам пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. 
Окрім того, колегія суддів зауважує, що оригінали доказів, які були подані до суду першої інстанції в копіях, були досліджені Господарським судом Рівненської області в судовому засіданні (про що вказано в описовій частині рішення Господарського суду Рівненської області від 27.12.2022 у справі №918/757/22).

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.
На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                                  
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автострада Гарант" на рішення Господарського суду Рівненської області від 27.12.2022 у справі №918/757/22 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу №918/757/22 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "10" квітня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.