ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 травня 2023 року           справа №200/4321/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі № 200/4321/22 (суддя в І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

                                                           УСТАНОВИВ:

12.09.2022 ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовом до суду з позовними вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач-1) (з урахуванням уточнень): визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №052530003104 від 08.08.2022 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 30.07.2022 на підставі пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, оскільки в неї вже виникло право на призначення пенсії по досягненню 50 річного віку.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2022 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.
19.09.2022 позивач, з метою виконання вимог ухвали суду від 14.09.2022, надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21.09.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
30.09.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало до суду відзив на позовну заяву.
03.10.2022 судом долучено до матеріалів справи відзив відповідача-1 та залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач-2), про що постановлено відповідні ухвали.
Ухвалою суду від 21.10.2022 повторно витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визначені судом докази по справі.
10.11.2022 відповіда-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, заявив клопотання про доручення до матеріалів справи докази. 
Судом задоволено вказане клопотання та долучено докази по справі: відомості із системи персоніфікованого обліку – форма ОК-5, ОК-7, по застрахованій особі позивача, які надані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 10.11.2022.
Так, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.07.2022 позивач звернулася через вебпортал до Пенсійного фонду України із заявою №1631 про призначення пенсії відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з додаванням всіх необхідних документів. Однак, відповідач-1 рішенням №052530003104 від 08.08.2022 відмовив позивачу у призначені пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, визначеного законодавством - 55 роки.
Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що порушує його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі № 200/4321/22 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.08.2022 №052530003104 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту “б” частини першої статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, починаючи з дня подання заяви від 30.07.2022. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач № 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою звернення до суду та предметом спору в даній справі є – рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 08.08.2022 року.
В даному випадку спірне рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .
30.07.2022 ОСОБА_1 звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
До заяви були додані наступні документи: паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка, диплом, документи про зміну прізвища, витяги з наказів про результати атестації робочих місць, довідки про періоди роботи.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
08.08.2022 відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, прийняв рішення №052530003104 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 наступного змісту.
“Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 30.07.2022.
Вік позивача 50 років 05 місяців.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку жінкам за 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Страховий стаж позивача становить 31 рік 02 місяці 02 дні.
За поданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності.
Пільговий стаж становить 29 років 03 місяці 11 днів.
До пільгового страхового стажу враховано всі періоди роботи.
У зв`язку з відсутністю встановленого законодавством пенсійного віку, призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на даний час підстави відсутні.
Працює.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.”
30.08.2022 відповідач-2, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, листом за вих.№13187-11515/С-15/8-0500/22 в порядку звернення громадян повідомив позивача, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області за принципом “екстериторіальності” розглянуто заяву позивача від 30.07.2022 №1631 на призначення пільгової пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, і рішенням від 08.08.2022 №052530003104 в призначенні пільгової пенсії відмовлено у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, визначеного законодавством. Згідно рішення позивач має 31 рік 02 місяці 02 дні страхового стажу, в тому числі пільгова робота за Списком №2 – 29 років 03 місяці 11 днів. Зазначено, що до страхового та пільгового стажу враховано всі періоди роботи за наданими документами. Починаючи з 01.01.2004 страховий стаж визначався за даними персоніфікованого обліку, що визначено статтею 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Випискою з індивідуальних відомостей про застраховану особу на ОСОБА_2 , форми ОК-5, що сформована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, підтверджено, що за періоди з 1999 року по 2022 рік позивач має облікований спеціальний стаж за кодами ЗП3013Б1, ЗПЗ013А1.
Страховий стаж позивача становить 31 рік 02 місяці 02 дні.
Пільговий стаж позивача становить 29 років 03 місяці 11 днів.
Між сторонами відсутній спір про обчислення загального страхового стажу та пільгового страхового стажу позивача.
Позивач, не погодившись із рішенням відповідача-1 №052530003104 від 08.08.2022, звернувся з даним позовом до суду.
Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови відповідача-1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Водночас, пунктом 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зауважив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.
Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулюються Законом України  “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 4  Закону № 1058-IV від 09.07.2003  визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на  Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цьогозакону,  Закону  про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV  (в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” №2148-VIII від 03.10.2017)  працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Преамбула Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі, Закон №1788-XII) визначає, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно з пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, статтею 13 Закону №1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VIII (надалі, також  Закон №213-VIII), який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 у справі №1-р/2020 (далі -  Рішення №1-р/2020) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).
За пунктом 3 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційного Суду України встановлено неконституційність окремих положень Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності загального страхового та пільгового стажу роботи).
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого - в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Адже Закон №1788-ХІІ визначає вік у 50 років, в той час як Закон №1058-ІV - у 55 років.
Тобто, положення зазначених законів регулюють одне і те ж коло відносин, однак вони однозначно суперечать одне одному. Викладене дає підстави стверджувати, що спірне регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.
У справах “Щокін проти України” (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та “Серков проти України” (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі “якості” закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу “якості закону”. В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Викладене дає підстави стверджувати, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Вкладена позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.11.2021 в зразковій справі №360/3611/20 (провадження №11-209заі21).
Відтак, обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах як: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Суд констатує, що відсутній спір між сторонами щодо обчислення загального страхового стажу та пільгового стажу позивача, відповідачами визнаються наявність у позивача загального страхового стажу - 31 рік 02 місяці 02 дні та пільгового стажу - 29 років 03 місяці 11 днів.
Підсумовуючи, суд першої інстанції дійшов висновок, що наявні у позивача пенсійний вік та стаж роботи відповідають всім критеріям, необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2., та забезпечують право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 в порядку пункту  “б”  частини першої статті 13 Закону №1788-XII.
Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №052530003104 від 08.08.2022 є протиправним та підлягає скасуванню.
В той же час, судом першої інстанції покладено зобов`язання призначити пенсію на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, хоча оспорюване (й скасоване рішенням місцевого суду в цій справі) рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Апеляційний суд зауважує на тому, що будь-які дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Виходячи з вищевикладеного, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані виключно до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як органу, що допустив порушення під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії та прийняття відповідного рішення. 
Приймаючи до уваги наведене, пред`явлення позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позбавлено як фактичних, так і юридичних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – зміні.
Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -

         

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі № 200/4321/22 – задовольнити частково. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі № 200/4321/22 – змінити. 
В абзаці третьому слова та цифри «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, код ЄДРПОУ 13486010)» замінити словами та цифрами «Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, буд. 3, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46000; код ЄДРПОУ 14035769)». 
У іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року у справі № 200/4321/22 – залишити без змін. 
Повне судове рішення – 02 травня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                                     А.А. Блохін

                                                                                                         Т.Г. Гаврищук

                                                                                                         І.В. Сіваченко