КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/14206/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4505/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
04 квітня 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,
за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року про забезпечення позову у складі судді Шаповалової К.В.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини,-
 
В С Т А Н О В И В :
      
У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом  у якому просила визначити місце проживання дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, ОСОБА_2 за фактичним місцем її проживання та відібрати дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1 та передати його матері ОСОБА_2 .
 
Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подала до суду й заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом визначення часу спілкування  малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, ОСОБА_2 у будні дні з 08:30 год. понеділка до 08:30 год. п`ятниці до ухвалення судом рішення у справі та зобов`язати батька ОСОБА_1 передати малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2 за місцем її проживання  згідно визначеного судом часу спілкування.
 
Заяву обґрунтовано тим, що до 24 лютого 2022 року сім`я проживала разом у місті Києві та після початку воєнних дій мати з дитиною виїхали до Польщі та до 14 червня 2022 року перебували на території Польщі.
 
Після повернення до України, фактично шлюбні відносини вже були припинені. Відповідач не допускає до квартири, яка належить позивачу на праві власності та остання змушена була орендувати квартиру, яка є поруч з нею  задля зручності дитини відвідувати школу. 
 
З 22 серпня 2022 року по 10 жовтня 2022 року дитина проживала у квартирі, яка належала на праві власності матері, за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 01 вересня 2022 року по 10 жовтня 2022 року позивачка мала зможу реалізовувати свої батьківські права: спілкуватися з дитиною, відводити та забирати зі школи, готувати їжу для сина, слідкувати за підготовкою домашнього завдання тощо.
 
Починаючи з 10 жовтня 2022 року відповідач всіма можливими засобами та способами забороняє бачитись і спілкуватись із дитиною, не пускає до квартири, забрати свої речі, забороняє відвідувати школу дитини, оскільки там позивачка може його бачити і спілкуватися. На всі прохання позивачки побачити дитину, відповідач реагує дуже агресивно, заблокував у всіх месенджерах, не відповідає на дзвінки, а коли позивачка приходить до дитини, то відповідач вчиняє домашнє насильство фізичного та психологічного характеру, кричить та дуже голосно виражається нецензурною лексикою при дитині. Крім того, відповідач неодноразово застосовував фізичне насильство по відношенню до позивачки і дитина була свідком відповідних агресивних дій.
 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково.
 
Встановлено графік спілкування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, ОСОБА_2 кожний перший та третій тиждень місяця в період з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 18 год. 00 хв. неділі.
 
Зобов`язано ОСОБА_1 передавати малолітнього , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 за місцем її проживання у зазначені вище часи та дні. У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись неповне з`ясування та недоведеність  обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив  скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви та вирішити питання судових витрат.
 
Зазначено, що суд не надав оцінку ситуації, яка виникла, проігнорував можливі тяжкі наслідки, що можуть настати для дитини, в разі не вивчення питання щодо безпечності прийняття такого рішення, оскільки в  матеріалах справи відсутні основні докази, які дійсно могли надати можливість суду встановити підстави для задоволення такої заяви без виклику сторін, а саме: характеристику позивачки виданої органами опіки та піклування, висновок оцінки потреб сім`ї, акт оцінки потреб сім`ї, які надали б відомості про те, як і чим живе дитина, які стосунки має із батьком та матір`ю, чи безпечно для дитини встановлювати час для спілкування із матір`ю.
 
Вказано, що, позивачка, шляхом маніпуляцій, штучного створення нібито спірних ситуацій, подала заяву про забезпечення позову, не надавши суду жодного доказу на підтвердження своєї вигаданої історії.
 
Крім того з метою дотримання принципу верховенства права та змагальності сторін, просить дослідити нові обставини, що підлягають встановленню, які не було подано до суду першої інстанції через розгляд заяви про забезпечення позову за відсутності сторін і  їх повідомлення сторін, а саме: постанову Дарницького районного суду від 07.11.2022 року, якою закрито  провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення - спростовує заяву позивачки про здійснене 10.10.2022 насильство щодо неї та її чоловіка, з яким вона проживає разом, супровідний лист від 18.11.2022 № 10147-1253, Акт № 99 від 17.11.2022, висновок оцінки потреб сім`ї, Акт обстеження умов проживання від 09.12.2022, Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини - ОСОБА_1 , характеристику № 196/1222 ТОВ «УК « Юкрейніан сіті сервіс» на ОСОБА_1 , характеристику зі школи ОСОБА_1 , зафіксовані працівником поліції пояснення дитини ОСОБА_1 , відібрані особисто поліціантом, відео файли, що містяться на Флеш накопичувачі, що доводять негативне відношення дитини до матері - вказані докази повністю спростовують твердження ОСОБА_2 , та доводять упередженість суду першої інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову.
 
В апеляційній скарзі адвокат Кухаренко О.В. в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні заяви змінити та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.
 
Вказано, що суд при вирішенні питання забезпечення позову не врахував, що дитина з народження перебувала у постійному контакті з матір`ю, яка підтримувала на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з дитиною. Визначаючи години спілкування матері та дитини всього два рази на місяць, суд першої інстанції усуває матір від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та може призвести до неминучих наслідків, таких як втрата контакту між дитиною та її матір`ю. 
 
Крім того, мати з початку навчання дитини здійснювала контроль за навчанням та успіхами дитини, що підтверджується характеристикою, яка видана 31.10.2022 Спеціалізованою загальноосвітньою школою 1-111 ступенів №314 з поглибленим вивченням іноземної мови та яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, не забезпечення контакту дитини з матір`ю у будні дні з 8:30 год понеділка до 8:30 год п`ятниці, може позбавити дитину права на належне здобуття середньої освіти, з огляду на дистанційну форму навчання у школі та постійне перебування відповідача на роботі. В той же час, оскільки, позивачка є фізичною особою-підприємцем та має гнучкий графік роботи, то може забезпечити дитині достатню кількість часу для забезпечення його основоположних потреб.
 
З огляду на що вважає, що суд першої інстанції припустився помилки, безпідставно і необґрунтовано частково задовольнив заяву, тим самим позбавив матір від участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а дитину - звичного контакту із матір`ю.
 
Відзивів на апеляційні скарги до суду не надійшло.
 
Представник служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, з огляду на що колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката Сібірцеву О.С. які просили апеляційну скаргу позивачки задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ОСОБА_1 , який просив подану ним апеляційну скаргу задовольнити та відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 частково, районний суд виходив з того, що доводи заяви про відсутність стабільних контактів матері із сином є достатніми і обґрунтованими і дійсно створюють загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з нею, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про відібрання дитини та передання її матері за місцем її проживання.
 
При цьому визнаючи заяву про забезпечення позову обґрунтованою, суд дійшов до висновку, що запропонований графік зустрічей матері із сином - у будні дні з 8:30 год понеділка до 8:30 год. п`ятниці, не буде відповідати найкращим інтересам дитини, зокрема, враховуючи той факт, що син ОСОБА_1 є учнем 2-го класу СШ № 314 м. Києва, а тому вирішено встановити графік спілкування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, ОСОБА_2 кожний перший та третій тиждень місяця в період з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 18 год. 00 хв. неділі, зобов`язавши ОСОБА_1 передавати ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 за місцем її проживання у зазначені вище часи та дні.
 
З такими висновками районного суду, апеляційна інстанція погоджується, виходячи з наступного.
 
Так, із наданих заявником доказів вбачається, що ОСОБА_2 звернулася із позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання сина ОСОБА_1 , разом з нею, відібравши його у батька, який наразі проживає з ним.
 
Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Перелік видів забезпечення позову передбачений статтею 150 ЦПК України, у якій, зокрема, визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 150 ЦПК України); а також встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).
 
Частиною десятою статті 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
 
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі        № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
 
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_2 просила суд забезпечити позов шляхом: визначення часу спілкування  малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, ОСОБА_2 у будні дні з 08:30 год. понеділка до 08:30 год. п`ятниці до ухвалення судом рішення у справі та зобов`язати батька ОСОБА_1 передати малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2 за місцем її проживання  згідно визначеного судом часу спілкування.
 
В обґрунтування обраного виду забезпечення позову заявниця посилалася на необхідність забезпечення емоційного контакту матері з малолітнім сином на час розгляду справи.
 
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
 
У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
 
Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
 
Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
 
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
 
Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
 
Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
 
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
 
Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.
 
Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
 
Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.
 
Так, у рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.
 
За таких обставин, судом першої інстанції в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду про забезпечення позову шляхом встановлення графіку спілкування малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, ОСОБА_2 кожний перший та третій тиждень місяця в період з 18 год. 00 хв. п`ятниці до 18 год. 00 хв. неділі, зобов`язавши ОСОБА_1 передавати ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 за місцем її проживання у зазначені вище часи та дні є обґрунтованими, з огляду на навчання спільної дитини сторін у визначений у заяві позивачкою час.
 
Приймає колегія суддів до уваги й копії письмових звернень позивачки від 07 листопада 2022 року до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації щодо вжиття заходів реагування, шляхом проведення роз`яснювальної бесіди з батьком дитини щодо не перешкоджання побачень матері з дитиною, до Центру сім`ї Дарницького району м. Києва про проведення медіації, заяви до Дарницького УП ГУ НП у м. Києві про отримання тілесних ушкоджень позивачкою від колишнього чоловіка, яка зареєстрована за № 50871.
 
З указаних доказів убачається, що позивачка немає доступу до дитини для реалізації своїх батьківських прав та обов`язків. 
 
Таким чином, апеляційним судом не встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування матері з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало її побачення з дитиною у присутності інших осіб.
 
ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі не наводить доводів, які б свідчили про неможливість матері бачитися з дитиною, зазначаючи, що суд вирішуючи заяву про забезпечення позову не взяв до уваги, що вирішує долю маленької дитини, при цьому свого графіку з визначенням часу для спілкування батьків з дитиною не наводить, категорично заперечуючи щодо побачень сина з матір`ю. 
 
При цьому, колегія суддів враховує пояснення  сторін у суді апеляційної інстанції про те, що проживають вони у сусідніх будинках, а ОСОБА_1 уточнив, що має можливість  передавати дитину позивачці та фактично вже виконує рішення суду.
 
Вирішуючи по суті заяву про забезпечення позову, апеляційний суд враховує, що предметом позову по даній справі є визначення місця проживання дитини разом з матір`ю з відібранням її від батька, і у разі задоволення позову відсутність емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю, який може бути втрачений в результаті відсутності їх зустрічей, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
 
А отже, невжиття заходів забезпечення позову, призначення яких полягає у встановленні годин побачень позивача і її малолітньої дитини, а також покладення на відповідача обов`язку не чинити перешкод зустрічам матері і дитини, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
 
Апеляційний суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітніх дітей, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, апеляційний суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.
 
З огляду на вищенаведене захід забезпечення позову, визначений районним судом, у вигляді встановлення графіку зустрічей матері та дитини і зобов`язання відповідача не чинити перешкоди таким зустрічам відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.
 
Доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують.
 
Ухвала районного суду постановлена з дотриманням процесуального права. Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи. 
 
Відповідно до  ст. 375 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає  апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала районного суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 та адвоката Кухаренко Ольги Володимирівни в інтересах ОСОБА_2  залишити без задоволення.
 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 листопада 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 06 квітня 2023 року.
 
Суддя-доповідач:

Судді: