ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/5236/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
секретар судового засідання Соловей Л.О. 
за участі представника позивача Вишнякова Д.О.
представника відповідача Штуць Н.Г. (в режимі відеоконференцзв`язку),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року (суддя Максименко Л.Я., повне судове рішення складено 26 грудня 2022 року) в справі № 280/5236/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправним та  скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,  
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (далі - Адміністрація судноплавства) про визнання протиправним та  скасування наказу №362-к від 29 липня 2022 року про його звільнення, поновлення на посаді начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України або на рівнозначній посаді, що буде існувати в структурі Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, стягнення, нарахування та виплату середнього заробітку з 02 серпня 2022 року по дату прийняття судом рішення про поновлення на роботі.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України №362-к від 29 липня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з 02 серпня 2022 року; стягнуто з Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02 серпня 2022 року по 14 грудня 2022 року у розмірі 56    721,72    грн.
          В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про не надання відповідачем доказів реорганізації державного органу, скорочення посади позивача, дотримання гарантій робітника при звільненні. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212 «Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства» затверджено Положення про Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, утворено два нових міжрегіональних управління Адміністрації судноплавства як структурні підрозділи її апарату.
На виконання зазначеної постанови Адміністрацією судноплавства видано наказ від 01 червня 2022 року № 130, яким введено в дію з 02 червня 2022 року структуру апарату та штатний розпис Адміністрації судноплавства на 2022 рік.
При цьому у Адміністрації судноплавства  збільшилось коло функцій, адже передані нові функції, які раніше здійснювало Державне агентство меліорації та рибного господарства, змінено зону адміністративно-територіальних меж, на які поширюється функції Нижньодніпровського міжрегіонального управління, тому скорочено посаду начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і річкового транспорту України та утворено нову посаду  начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, яка передбачає виконання значно більшої кількості нових функцій, більш вужче коло зон, на які поширюється функцій та повноваження управління.   
У зв`язку з цим наказом Адміністрації судноплавства від 13 червня 2022 року № 144 затверджено положення про Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства України.  
На думку апелянта, ці розпорядчі документи підтверджують факт скорочення посади, яку обіймав позивач, та спростовують приведені вище висновки суду першої інстанції.
Враховуючи доведеність того, що відбулись зазначені зміни (скорочення чисельності штату працівників, у тому числі й посади, яку обіймав позивач), є доведеним правомірність припинення державної служби позивача відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
Зауважує, що на виконання частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» листом від 22 червня 2022 року № 600/08-2/14-22 доведено до відмова позивача попередження про наступне звільнення. Одночасно, виходячи з професійної підготовки та професійної компетентності, позивачу  надано перелік пропозицій щодо  переведення  на посаду головного спеціаліста відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства Нижньодніпровського міжрегіонального управлення та посаду головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг та дипломно-паспортної роботи  Нижньодніпровського міжрегіонального управлення, але згоди на переведення на відповідні посади позивач не надав.
Тому вважає, що відповідачем дотримана процедура  вивільнення, встановлена статтею 87 Закону України «Про державну службу».
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача та представника позивача, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив державну службу в Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на посаді начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління.
29 липня 2022 року згідно з наказом    №362-к ОСОБА_1 з 01 серпня 2022 року звільнено зі служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби та скороченням чисельності державних службовців відповідно до п. 4 ч. 1 ст.  83  та ч. 1 ст.  83 Закону України «Про державну службу»  на підставі наказу Адміністрації судноплавства №130 від 01 червня 2022 року «Про введення в дію Структури апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та Штатного розпису апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України».
Також судом першої інстанції встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212 «Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства», серед іншого, перейменовано Державну службу морського та річкового транспорту України на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, затверджено Положення про Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, утворено Дунайське міжрегіонального управління та Черкаське міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства як структурних підрозділів апарату зазначеної Служби; перейменовано територіальні органи Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства як структурних підрозділів зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.
Згідно з Переліком міжрегіональних територіальних органів Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства, які перейменовуються, Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського та річкового транспорту перейменовано у Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства.
У трудовій книжці позивача міститься запис за № 26 від 18 квітня 2022 року про те, що відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212  Державна служба морського та річкового транспорту України перейменована на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.
Враховуючи вищезазначені зміни, Адміністрацією судноплавства видано наказ від 01 червня 2022 року № 130 «Про введення в дію Структури апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та Штатного розпису апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на 2022 рік», з 02 червня 2022 року введено в дію Структуру апарату та Штатний розпис Адміністрації судноплавства на 2022 рік. Згідно зі штатним розписом кількість осіб по Нижньодніпровському міжрегіональному управлінню склала загалом 34 особи.
До цього діяв штатний розпис, затверджений наказом № 463 від 22 вересня 2021 року «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2021 рік», згідно з яким кількість осіб по Нижньодніпровському міжрегіональному управлінню складала загалом 36 осіб.
З порівняльного аналізу штатних розписів відповідача на 2021 рік та 2022 рік, введених в дію наказами № 463 від 22 вересня 2021 року та 01 червня 2022 року № 130 відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що посада начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління як була, так і залишилась. Реорганізовано було лише відділи шляхом їх об`єднання та перерозподілу функцій. Зменшення кількості посад (на 2 одиниці) відбулось в тому числі і за рахунок зменшення зон відповідальності: у 2021 році це - Полтавська, Харківська, Кіровоградська, Дніпропетровська, Запорізька області, а також на території підконтрольній Україні частини Донецької та Луганської областей, а у 2022 році - Полтавська, Харківська, Дніпропетровська та Запорізька (крім Приморського, Бердянського, Якимівського, Приазовського районів) області.
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що жодних підстав, визначених пунктом 1 частини першої  статті 87 Закону України «Про державну службу», для звільнення позивача у відповідача не було, позаяк посада, яку обіймав позивач, не скорочена внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу.
Проаналізувавши приписи статті 87 Закону України «Про державну службу», суд першої інстанції вважав, що суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, суб`єкт призначення мав враховувати переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Судом першої зауважено, що згідно з переліком вакантних посад підкатегорії Б1 станом на 01 серпня 2022 року посада начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління, як і ще 5 посад начальників різних міжрегіональних управлінь, були вакантні, проте за наявності вакантних посад жодної рівнозначної посади позивачеві не запропоновано.
Врахувавши, що відповідачем не надано ні доказів реорганізації державного органу, ні скорочення посади позивача, а також дотримання вимог при звільненні державного службовця, суд першої інстанції  вважав, що наказ    Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України №362-к від 29 липня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » слід визнати протиправним та скасувати.
Оскільки наказ про звільнення визнано протиправним,  суд першої інстанції вважав, що наявні правові підстави для поновлення позивача на посаді начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з 02 серпня 2022 року.
Судом першої інстанції обчислено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 серпня 2022 року по 14 грудня 2022 року (97 робочих днів) в розмірі 56 721,72 грн., виходячи з інформації про розмір середньомісячної та середньоденної заробітної плати, яка міститься в довідці від 25 серпня 2022 року №306, 12  572,34 грн. та 584,76 грн. відповідно (584,76 грн. х 97 днів).
Здійснюючи апеляційній перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
           Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив державну службу на посаді  начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і річкового транспорту України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212 «Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства» (далі – постанова № 212) перейменовано Державну службу морського та річкового транспорту України на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України; затверджено Положення про Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, утворено Дунайське міжрегіонального управління та Черкаське міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства як структурні підрозділи апарату Служби; перейменовано територіальні органи Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства як структурні підрозділи Служби за переліком згідно з додатком.
Відповідно до Переліку міжрегіональних територіальних органів Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства, які перейменовуються, (додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212) Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського та річкового транспорту перейменовано у Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства.
У трудову книжку позивача внесено запис за № 26 від 18 квітня 2022 року про те, що відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212  Державна служба морського та річкового транспорту України перейменована на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.
Адміністрацією судноплавства 01 червня 2022 року видано наказ № 130 «Про введення в дію структури апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та штатного розпису апарату Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України на 2022 рік», за яким з 02 червня 2022 року введено в дію структуру апарату та штатний розпис Адміністрації судноплавства на 2022 рік. 
Згідно зі штатним розписом кількість штатних одиниць Нижньодніпровського міжрегіонального управління складає загалом 34 особи.
Наказом Адміністрації судноплавства від 13 червня 2022 року № 144 затверджено положення про Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського і внутрішнього транспорту та судноплавства України.  
Листом від 22 червня 2022 року № 600/08-2/14-22 позивача попереджено про наступне звільнення та запропоновано посаду головного спеціаліста відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства Нижньодніпровського міжрегіонального управлення та посаду головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг та дипломно-паспортної роботи  Нижньодніпровського міжрегіонального управлення.
Позивач не надав згоди на переведення на зазначені посади.
Наказом голови Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України від 29 липня 2022 року № 362-к «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління, із займаної посади 01 серпня 2022 року у зв`язку із зміною істотних умов державної служби та скороченням чисельності державних службовців  відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».
          Спірним під час апеляційного перегляду справи є правомірність звільнення позивача з державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби та скороченням чисельності державних службовців.
          Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
          Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначаються   Законом України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015   року (далі –  Закон  № 889-VIII), який застосовується судом в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Статтею  5 Закону № 889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється  Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Підстави для припинення державної служби  визначені у статті 83 Закону №889-VIII, пунктом 4 частини першої якої встановлено, що державна служба припиняється, зокрема  за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87,  87-1  цього Закону).
За приписами пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Відповідно до частини третьої статті 87  Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі  пунктів 1  та  1-1  частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі  пункту 1  частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі  пункту 1  частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Приведені норми права дають підстави для висновку, що законодавцем визначено такі умови (гарантії) для вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату, як персональне попередження державного службовця про наступне вивільнення не пізніше ніж за тридцять календарних днів;  обов`язок суб`єкта призначення запропонувати працівникові іншу рівнозначну посаду державної служби.
          В межах спірних правовідносин має бути досліджений факт скорочення чисельності або штату державних службовців, або скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, або реорганізації державного органу, в якому працював позивач.
          Суд звертає увагу, що урядовою постановою № 212 перейменовано державний орган Державну службу морського та річкового транспорту України на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України та структурний підрозділ, в якому працював позивач, - Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського і річкового транспорту України на Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства.
          Тобто, Урядом не приймалось рішення про реорганізацію державного органу, а здійснено перейменування такого державного органу.
          Порівнянням структури апарату та штатного розпису Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і річкового транспорту України до перейменування та Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства встановлено наступне.
Згідно зі штатним розписом Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України штатна кількість працівників склала загалом 34 особи.
Згідно зі штатним розписом, затвердженим наказом № 463 від 22 вересня 2021 року «Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2021 рік» штатна кількість осіб по Нижньодніпровському міжрегіональному управлінню складала загалом 36 осіб.
Крім того, посада начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління, яку обіймав позивач, наявна в обох штатних розписах. 
При цьому фактично у структурі Нижньодніпровського міжрегіонального управління реорганізовано відділи шляхом їх об`єднання та перерозподілу функцій, а зменшення кількості посад (на 2 одиниці) відбулось, в тому числі, за рахунок зменшення зон відповідальності, оскільки у 2021 році такими зонами були Полтавська, Харківська, Кіровоградська, Дніпропетровська, Запорізька області, території, підконтрольні Україні, Донецької та Луганської областей, а у 2022 році - Полтавська, Харківська, Дніпропетровська та Запорізька (крім Приморського, Бердянського, Якимівського, Приазовського районів) області.
Відтак, в цьому випадку внаслідок перейменування державного органу та зміни структури або штатного розписку не відбулось скорочення посади державної служби, яку обіймав позивач, (начальник Нижньодніпровського міжрегіонального управління), тому суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав, визначених пунктом 1 частини першої  статті 87 Закону №889-VIII, для звільнення позивача.
Також суд акцентує увагу, що на час звільнення позивача позивач обіймав посаду начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, адже до трудової книжки позивача внесено запис за № 26 від 18 квітня 2022 року про те, що відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 212  Державна служба морського та річкового транспорту України перейменована на Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.
Ця обставина підтверджена в судовому засіданні представником відповідача.
          Крім того, є цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недотримання відповідачем при звільненні позивача обов`язку суб`єкта призначення із пропонування працівникові іншої рівнозначної посади державної служби.
Законодавцем абзацом другим частини третьої статті 87  Закону № 889-VІІІ  покладено на суб`єкта призначення обов`язок одночасно з попередженням про звільнення на підставі  пункту 1  частини першої цієї статті запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. 
          Приписи частини третьої статті 87  Закону № 889-VІІІ чітко встановлюють можливість звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (зокрема, у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) виключно за відсутності можливості запропонувати йому відповідні посади (рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду) або в разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Позивачу разом із попередженням про звільнення запропоновано посади головного спеціаліста відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства Нижньодніпровського міжрегіонального управління та головного спеціаліста відділу надання адміністративних послуг та дипломно-паспортної роботи Нижньодніпровського міжрегіонального управління.
Разом з тим, згідно з переліком вакантних посад підкатегорії Б1 станом на 01 серпня 2022 року посада начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління, як і ще 5 посад начальників різних міжрегіональних управлінь, була вакантна.
Ці обставини свідчать на користь висновку суду першої інстанції про те, що за наявності вакантних рівнозначних посад жодної рівнозначної посади позивачу не запропоновано, а запропоновано виключно нижчі посади державної служби.
          Таким чином, оскільки відповідачем не доведено реорганізацію державного органу та скорочення посади, яку обіймав позивач, а також беручи до уваги порушення відповідачем  частини третьої статті 87 Закону №889-VIII в частині недотримання гарантій державного службовця при звільненні за пунктом 1 частини першої статті 87 цього Закону, суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність наказу    Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України №362-к від 29 липня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції про не надання відповідачем доказів реорганізації державного органу, скорочення посади позивача, дотримання гарантій робітника при звільненні спростовані приведеними вище висновками суду.
          Посилання апелянта на те, що затверджена новим штатним розписом посада начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України не могла бути запропонована позивачу, оскільки за Положенням на начальника міжрегіонального управління покладено виконання нових функцій та завдань, ніж до скорочення, є незмістовними, адже кваліфікаційні вимоги до начальника управління, які містяться в Положенні про Нижньодніпровське міжрегіональне управління Державної служби морського і річкового транспорту України в редакції наказу від 07 грудня 2021 року №586, є більш суворі,  ніж ті, що містяться в редакції наказу від 13 червня 2022 року № 144.  
  Збільшення кола функціональних обов`язків керівника в новій редакції Положення не може бути підставою для не пропонування позивачу такої посади, як й аргумент, що ця посада начальника не є рівнозначною із попередньою.
При цьому апелянтом не доведено, що позивач в силу освіти, досвіду роботу або інших вимог, які пред`являються до начальника міжрегіонального управління, не може бути призначений та цю посаду.
Відповідно до частини першої   статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Оскільки судом першої інстанції правильно визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення позивача, є правильним висновок суду першої інстанції про поновлення позивача на тій посаді, з якої його звільнено, - начальника Нижньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з 02 серпня 2022 року.
Відповідно до частини другої  статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідачем не приведено доводів у спростування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнутого на користь позивача, тому судом не надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України  на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року в справі № 280/5236/22 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року в справі № 280/5236/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправним та  скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 10 квітня 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з  дня складення повного судового рішення.
          Повне судове рішення складено 11 квітня 2023 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко