ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3270/23 Справа № 196/27/2 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костюков Д.Г. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпроський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді: Халаджи О.В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
секретар Піменова М.В., Керімова – Бандюкова Л.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимущеного прогулу (суддя першої інстанції Костюков Д.Г., повний текст рішення складено 09 грудня 2022 року), 

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимущеного прогулу, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 28.12.2021 року № 482/ОС «Про припинення трудового договору (контракту)», поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 2-го відділення стрілецької команди з профілактичної роботи в струткурному відрозділі «Дніпровський загін воєнізовної охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимущеного прогулу з дати звільнення 28.12.2021 року по день ухвалення рішення судом.
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», Регіональної філії «Придніпровська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимущеного прогулу задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» № 482/ОС від 28.12.2021 року про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 за п. 3 ст.40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 111735 грн. 66 коп., з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.
Із вказаним рішенням суду не погодилась представник АТ «Українська залізниця» Боголіп Ю.П., та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням вимог чинного законодаства України, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, та не правильного вирішення спору, не надано належну оцінку всім доказам, грунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що систему порушень дисциплінарних заходів позивача складають наказ №28/ДСТП від 10.09.2021 року, наказ № 29/ДСТП від 18.10.2021 року про оголошення догани, наказ 482/ос від 28.12.2021 року про звільнення.
Судом не було взято до уваги, що у позивача було два дисциплінарні стягнення, які передували звільненні, що безумовно впливає на висновки про законність звільнення позивача, работодавець виконав свій процесуальний обов`язок з надання доказів на підтвредження саме систематичного характеру невиконання позивачем своїх трудових обов`язків.
Наголошує на тому, що при обчисленні середнього заробітку, не підлягають для врахування в розрахунок заробітку, щорічна відпустка у період з 01.10.2021 року по 13.10.2021 року.
ОСОБА_2 , просила рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що у ОСОБА_2 не було повноважень подавати апеляційну скаргу та представляти інтереси саме АТ «Українська залізниця»
Також вказує на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність всиновків суду першої інстнції, яким було у повному обсязі з`ясовані права та обов`язкі сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм надана належна оцінка.
ОСОБА_1 , просив оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи без його участі та його представника.
Представник АТ «Українська залзіниця» у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у позові.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 27 липня 2002 року працював на різних посадах АТ «Українська залізниця» (а.с.9-12). 
Відповідно до наказу №24/ос від 31.01.2019 ОСОБА_1 був переведений з посади стрільця 4 розряду Стрілецької команди з профілактичної роботи Структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» на посаду начальника відділення Стрілецької команди з профілактичної роботи, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці за №31 (а.с.65).
Наказом від 16.07.2021 №НО-8/Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за неналежне виконання посадових обов`язків начальнику відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 , згідно зі ст.147 КЗпП України, оголошено догану (а.с.66-67). З даним наказом позивач ознайомлений про що свідчить його особистий підпис та зазначено, що з наказом незгоден.
Вказаний наказ оскаржено позивачем та постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.07.2022 визнано незаконним.
Наказом від 10.09.2021 №28/ДСП «Про накладення дисциплінарного стягнення» за невиконання вимог посадової інструкції начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи Дніпровського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця», а саме п.2.33 «Виконувати беззаперечно, своєчасно і точно розпорядження керівних органів вищого рівня, що стосуються виконання службових обов`язків», п.4.1 та п.2.7 «Недотримання дисципліни…» «Виконувати, вживати заходи та контролювати дотримання особовим складом відділення дисципліни та вимог Положення про відомчу воєнізовану охорону на залізничному транспорті, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту України, Правил внутрішнього розпорядку загону воєнізованої охорони, Правил внутрішнього трудового розпорядку особового складу стрілецької команди з профілактичної роботи загону воєнізованої охорони», п.2.42 «Забезпечувати виконання та приймати участь у заходах щодо зміцнення дисципліни, профілактики правопорушень і злочинів, взаємодії з правоохоронними органами (в частині профілактики правопорушень і злочинів), надання своєчасної інформації та широкої гласності стосовно допущених правопорушень у відділенні», ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст.147 КЗпП України, оголошено догану (а.с.75-78). З даним наказом позивач ознайомлений про що свідчить його особистий підпис.
Наказом від 18.10.2021 №29/ДСП «Про накладення дисциплінарного стягнення» за невиконання вимог посадової інструкції начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи Дніпровського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця», а саме п.2.33 «Виконувати беззаперечно, своєчасно і точно розпорядження керівних органів вищого рівня, що стосуються виконання службових обов`язків», п.2.7 «Виконувати … Правила внутрішнього трудового розпорядку …», п.2.8 «Своєчасно доводити до особового складу відділення нормативно-правові акти і добиватися їх безумовного виконання», п.2.12 «Здійснювати профілактичні заходи…», п.14.1 «Недотримання дисципліни…», п.4.2 «Невиконання або неналежне виконання обов`язків і прав», начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи Дніпровського загону воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до ст.147 КЗпП України, оголошено догану та попереджено про те, що при подальшому допущенні порушень посадової інструкції він буде звільнений з лав воєнізованої охорони (а.с.75-78). З даним наказом позивач ознайомлений про що свідчить його особистий підпис та зазначено, що з наказом незгоден.
Вказаний наказ позивачем оскаржено до Царичанського районного суду Дніпропетровської області, провадження по справі відкрито.
Відповідно до протоколу оперативної наради під головуванням начальника СКПР Дніпровського загону воєнізованої охорони Твердохліб К.В., проведеної 08.12.2021, на якій були розглянути випадки порушення трудової дисципліни, порядку ведення службової документації начальником відділення ОСОБА_1 , які мали місце 02.12.2021, 07.12.2021, 08.12.2021, та встановлено, що своїми діями начальник відділення СКПР ОСОБА_1 порушив вимоги посадової інструкції начальника відділення СКПР, а саме п.2.46 в частині «Виконувати точно та вчасно усні та письмові розпорядження керівництва команди», п.2.35 в частині «Встановленим порядком вести відомість роботи варти форми ХУ-1 та контролювати і заповнювати маршрутні листи форми ХУ-2, як під час несення служби так і після здачі особовим складом відділення», п.2.12 в частині «Особисто вести документацію та контролювати її ведення особовим складом відділення, варти», п.п.1.6.1, 16.6 «Керівництва з організації служби стрілецьких та стрілецько-пожежних підрозділів відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті України» (ЦУО-0029) в частині сумлінного виконання службових обов`язків, беззаперечного виконання розпоряджень своїх керівників (начальників) та п.2 Наказу НОР-1 від 18.10.2021 року №29/ДПС, що є порушенням трудової дисципліни. За результатами оперативної наради прийнято рішення звернутися до керівництва загону щодо розгляду питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на кадровій комісії загону (а.с.109). Від надання письмових пояснень начальник відділення ОСОБА_1 відмовився, що відображено в Акті фіксації відмови від надання письмових пояснень від 08.12.2021 о 10.30 год. (а.с.115).
Відповідно до протоколу оперативної наради під головуванням першого заступника начальника Дніпровського загону воєнізованої охорони Фандій А.М., проведеної 21.12.2021, в ході якої було проведено розгляд випадків порушення трудової дисципліни, порядку ведення службової документації начальником відділення стрілецької команди з профілактики порушень ОСОБА_1 , які були предметом розгляду оперативної наради, проведеної 08.12.2021, та які мали місце 15.12.2021, 21.12.2021, та встановлено, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги посадової інструкції начальника відділення стрілецької команди з профілактики правопорушень, а саме: п.2.46 в частині «Виконувати точно та вчасно усні та письмові розпорядження керівництва команди», п.2.35 в частині «Встановленим порядком вести відомість роботи варти форми ХУ-1 та контролювати і заповнювати маршрутні листи форми ХУ-2, як під час несення служби так і після здачі особовим складом відділення», п.2.12 в частині «особисто вести документацію та контролювати її ведення особовим складом відділення, варти», п.п.1.6.1, 16.6 «Керівництва з організації служби стрілецьких та стрілецько-пожежних підрозділів відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті України « (ЦУО-0029). За результатами оперативної наради прийнято рішення за систематичне порушення посадових обов`язків начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 звільнити (а.с.100-103).
Відмова ОСОБА_1 від ознайомлення з телефонограмою №251/НОР-1 від 13.12.2021 про проведення 21.12.2021 о 10.00 год. засідання оперативної наради Дніпровського загону воєнізованої охорони щодо розгляду випадків порушення трудової дисципліни, ведення службової документації з боку останнього, зафіксовано в Акті фіксації відмови від підпису про ознайомлення зі змістом телефонограми від 15.12.2021 о 08.00 год. (а.с.112).
Наказом від 28.12.2021 №482/ОС «Про припинення трудового договору (контракту)» 28.12.2021 начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_1 звільнено за п.3 ст.40 КЗпП України, причини звільнення: п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, підстава: протокол від 21.12.2021 (а.с.19, 64). З даним наказом позивач ознайомлений про що свідчить його особистий підпис з відміткою, що з наказом не згоден.
Розпорядженням начальника служби воєнізованої охорони регіональної філії «Придніпровська залізниця» від 23.03.2017 №НО-8/399 затверджено та введено в дію з 01.04.2017 Порядок контролю за несенням служби особовим складом підрозділів воєнізованої охорони (а.с.105-107).
З вказаним розпорядженням ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис.
22.10.2021 начальником структурного підрозділу «Служби воєнізованої охорони» погоджено та першим заступником структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» затверджено Посадову інструкція начальника відділення стрілецької команди з профілактичної роботи структурного підрозділу «Дніпровський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.117-123).
З Акту від 25.10.2021 вбачається, що 08.00 год. 25.10.2021 в приміщенні СКПР ст.Дніпро-Головний у кімнаті начальника команди, начальником команди ОСОБА_3 в присутності начальника відділення ОСОБА_1 та інших осіб, які перелічені та підписи яких містяться в кінці тексту даного акту, прочитав вголос Посадову інструкцію начальника відділення СКПР, затверджену та погоджену 22.10.2021, таким чином слід вважати доведеним зміст вказаної інструкції ОСОБА_1 . Однак ОСОБА_1 відмовився поставити особистий підпис про ознайомлення без пояснення підстав відмови (а.с.124, 125). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 здійснено з порушенням вимог п. 3 ч.1 статті 40 КЗпП, статей 43, 147-1, 148, 149 КЗпП, що вказує на незаконність наказу про його звільнення, у зв`язку з чим останній підлягає поновленню на роботі на займаній посади. 
Апеляційний суд погодужється з даним висновком суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті   5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від  03 листопада 2022 року у справі № 537/3647/20 (провадження № 61-3526св22) зазначено, що
«у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 (провадження № 61-16433св21) зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19)».
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки відповідачем не доведено систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, суд зробив правильний висновок про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 за пунктом третім частини першої статті 40 КЗпП України.
Норми частини третьої статті 252 КЗпП України, частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються разом із загальними нормами.
Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).
Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.
Також апеляційний суд вважає, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам, а саме звернув увагу, та звернувся до Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо, членом якої був позивач про надання згоди чи відмови у звільненні ОСОБА_1 .
Отримавши рішення Профспілкової організації, та встановив, що при звільненні відповідачу не надавалсь згода на звільнення позивача, дійшов до правильного висновку про задоволення позову та поновлення позивача на посаді.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Зважаючи на те, що звільнення позивача було незаконним, наявні підстави для його поновлення на роботі з 28 грудня 2021 року.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 7 статті 235 КЗпП України).
Частиною 2 стаття 235 КЗпП України встановлено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.
Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок). Зокрема, згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. 
Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
На підставі ч. 2 ст.235 КЗпП та у зв`язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.12.2021 року по день винесення рішення суду.
Згідно з довідкою про доходи від 28.12.2021 за жовтень 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 становить 20 днів – 6694,97 грн. та за листопад 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 становить 22 дні – 12382,20 грн. (а.с.39).
Апеляційний суд вважає, що стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимущеного прогулу у розмірі 111735,66 грн., суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, посилаючись на довідку про доходи від 28.12.2023 року. яка підписана началником служби ОСОБА_4 , та головним бухгалтером ОСОБА_5 ..
Надану відповідачем довідку про доходу до апеляційної скарги та доводи скарги стовно розміру середньго заробітку та перебування позивача у відпустці з 01.10.2021-13.10.2021 року, апеляційний суд не враховує, оскільки довідка, яка була надана суду видана 21.12.2021 року, також не надано доказів того, що позивач у цей період перебував у відпустці.
Також слід зазначити, що відповідач отримував позовну заяву із додатками де був розрахунок позивача та довідка про доводи, проте заперечення чи власний розрахунок представником відповідача надано не було.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
               
                                                                               О.Д. Канурна

                                                                               Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 01 червня 2023 року.

Головуючий-суддя                                                                 О. В. Халаджи