ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
18 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/13315/20-к
провадження № 51-3363км22
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                                      ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисників                                                   ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100060005530, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, зареєстрованого у  АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 1997 року за ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 145 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі, 
- вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 вересня 2005 року за ст. 304, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 315, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
- вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;
- вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі;
- вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 21 червня 2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року  ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна
Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування ОСОБА_8 покарання визначено рахувати з моменту його фактичного затримання - 26 лютого 2020 року, зарахувавши до строку відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.
Цим же вироком засуджено  ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 187 КК України, судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2021 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року залишено без зміни.
Так, ОСОБА_8 визнано винуватим в умисному вбивстві з корисливих мотивів, розбої вчиненому за попередньою змовою групою осіб із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень за обставин, встановлених судом та детально наведених у рішеннях.
ОСОБА_8 , реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , переслідуючи корисливі мотиви, з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, приблизно о 17:30 ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи у недобудованій будівлі, що по провулку Лабораторному, 6 в м. Києві, погрожуючи фізичною розправою почали вимагати у  ОСОБА_10 та ОСОБА_11 грошові кошти та цінні речі. Не отримавши бажаного, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 нанесли удари руками в область голови ОСОБА_11 , а  ОСОБА_8 крім цього з метою усунення перешкод для реалізації спільного злочинного умислу наніс кілька ударів кулаками в область голови присутнього в цьому ж приміщенні ОСОБА_12 , від яких останній втратив свідомість.
У подальшому ОСОБА_8 за допомогою предмета, схожого на ніж, відрізав потерпілій фалангу пальця. Такими діями ОСОБА_11 було спричинено ушкодження середнього ступеня тяжкості - травматичну ампутацію фаланги третього пальця лівої кисті та тяжке тілесне ушкодження у виді черепно-мозкової травми.
Крім цього, здійснюючи протиправні дії по відношенню до ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , долаючи опір ОСОБА_10 , який намагався перешкодити таким злочинним діям, вийшов за межі домовленості щодо обсягу злочинних дій та реалізуючи раптово виниклий умисел на умисне протиправне позбавлення життя останнього з корисливих мотивів, підхопив з підлоги дерев`яний брус і наніс не менше двох ударів в голову потерпілого, від яких той упав на підлогу та більше не піднімався. В результаті заподіяних ударів ОСОБА_10 спричинено відриту черепно-мозкову травму від якої останній помер на місці події.
У результаті розбійного нападу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи мобільними телефонами марки «Apple Iphone 5» із сім-карткою і «Samsung GT S 5250» із сім-карткою, каблучкою з візерунком, які належали ОСОБА_11 , чим завдали останній матеріальної шкоди на загальну суму 1847 гривень 67 копійок.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 - ОСОБА_6 , зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Аргументуючи свою позицію зазначає, що в основу обвинувального вироку покладено недопустимі докази, зокрема ті фактичні дані, які стороною обвинувачення було отримано із застосуванням катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження.
Стверджує, що судом надано неправильну оцінку пред`явленим доказам, а саме протоколам впізнання та проведення слідчих експериментів і, за відсутності інших фактичних даних про скоєння  ОСОБА_8 інкримінованих злочинів, останнього слід було виправдати.
Крім цього, вважає, що через неврахування усіх необхідних даних про засудженого, йому призначено надмірно сувору міру примусу. 
Апеляційний суд у свою чергу на вказані порушення уваги не звернув, відповіді на доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_13 і ОСОБА_7 , а також обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_8 не надав, чим порушив вимоги КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу захисника прокурор подав письмові заперечення, в яких вказує на безпідставність її доводів та законність і обґрунтованість судових рішень.
Захисники  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи, наведені у касаційній скарзі, та просили скасувати згадані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою, просила залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
За змістом ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, при цьому він перевіряє правильність застосування цими судами норм матеріального і процесуального права та правової оцінки, з огляду на ті фактичні обставини справи, які встановлені й визнані доведеними судами першої та апеляційної інстанцій (судами факту).
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК України є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього Кодексу, та виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами. 
Зважаючи на вказані положення процесуального закону, доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також оцінку судом доказів, виходячи з положень ст.ст.433, 438 КПК України не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Водночас, доводи про безпідставне засудження ОСОБА_8 за інкримінованими йому статтями є безпідставними з огляду на таке.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України відповідає встановленим фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.
Зокрема, суд посилався на показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які будучи працівниками патрульної поліції виїхали на виклик до недобудови у Печерському районі м. Києва, де виявили чоловіка без ознак життя та жінку з тілесними ушкодженнями, яка повідомила, що до скоєного причетні знайомі їй  ОСОБА_9 і ОСОБА_8 ; показання свідка ОСОБА_16 , якому ОСОБА_8 продав два телефони «Apple Iphone 5» і «Samsung GT S 5250» і пропонував каблучку із візерунком; дані протоколів огляду місця події та трупа від 17 грудня 2019 року; дані запису портативного відеореєстратора патрульних поліцейських; дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2019 року та 16 січня 2020 року, у відповідності до яких ОСОБА_11 впізнала ОСОБА_9 та ОСОБА_8 як осіб, які причетні до заподіяння їй тілесних ушкоджень та викрадення майна; дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17 січня 2020 року, у відповідності до яких ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка нанесла йому тілесні ушкодження ІНФОРМАЦІЯ_2; дані протоколу проведення слідчого експерименту від 17 січня 2020 року, в ході якого свідок ОСОБА_12 відтворив події, які мали ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме, як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 голосно сварились з ОСОБА_11 , а потім нанесли йому удар по голові, від якого він втратив свідомість; дані протоколу проведення слідчого експерименту від 17 січня 2020 року за участю потерпілої ОСОБА_11 , яка на місці події розповіла та продемонструвала, як ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вимагали у неї гроші та цінності, били її та інших присутніх осіб, відрізали ножем палець та заволоділи телефонами і каблучкою; дані протоколів пред`явлення предметів для впізнання за фотознімками від 27 січня 2020 року та 23 березня 2020 року, у відповідності з якими ОСОБА_11 впізнала належні їй мобільні телефони Apple Iphone 5» і «Samsung GT S 5250», які у неї під час розбійного нападу забрали ОСОБА_9 і  ОСОБА_8 ; дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 березня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка 16 грудня 2019 продала йому два мобільних телефона «Apple Iphone 5» і «Samsung GT S 5250»; дані протоколу проведення слідчого експерименту від 11 березня 2020 за участю підозрюваного ОСОБА_8 , який детально описав події ІНФОРМАЦІЯ_2, як разом із ОСОБА_9 скоїли інкриміновані злочини; дані протоколу проведення слідчого експерименту від 11 березня 2020 за участю підозрюваного ОСОБА_9 , який детально описав події ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме як разом із ОСОБА_8 скоїв інкримінований злочин; дані висновків судово-медичних експертиз № 042-375-2020 від 17 лютого 2020 року, № 042-2621-2019 від 23 грудня 2019 року, № 012-268-4839-2019 від 26 лютого 2020 року; дані висновків судово-психіатричної експертизи № 146 від 03 березня 2020 року та № 185 від 19 березня 2020 року; дані висновків судової молекулярно-генетичної експертизи № 10-287 від 07 травня 2020 року, № 10-87 від 28 квітня 2020 року, № 10-88 від 08 квітня 2020 року, № 10-89 від 30 квітня 2020 року, № 10-633 від 12 травня 2020 року; дані висновку судової товарознавчої експертизи № 13-1/116 від 27 січня 2020 року. 
При цьому, суд констатував, що версія обвинувачених, які заперечували свою причетність до інкримінованих злочинів, свого підтвердження не знайшла, а їх показання є непослідовними та спростовуються наведеними доказами.
З огляду на викладене, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у інкримінованих йому злочинах є безпідставними та спростовуються оціненими судом із додержанням правил ст. 94 КПК України доказами.
Поряд із цим, суд обґрунтовано визнав протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - проведення аудіо контролю місця, камери ІТТ ГУНП у м. Києві від 12 травня 2020 року недопустимим доказом, а інші доводи сторони захисту про неналежність та недопустимість наданих стороною обвинувачення фактичних даних - неспроможними, зокрема, з таких підстав.
Так, суд правильно зазначив, що в ході розгляду кримінального провадження жодних даних про факти застосування на стадії досудового розслідування до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 фізичного та психологічного впливу, зокрема під час проведення слідчих експериментів, встановлено не було. Такі заяви були предметом ретельної перевірки судом, який вказав у вироку, що обвинувачені заявили про вчинення на них тиску лише напередодні судових дебатів, тобто майже через 2 роки потому, коли, з їх слів, мали місце ці події. В той же час, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з відповідними заявами до правоохоронних органів ніколи не зверталися, детальну інформацію про вчинення тиску не надали та не пояснили, що перешкодило їм вчасно повідомити компетентні органи про порушення їхніх прав, з метою своєчасної та ефективної перевірки таких заяв.
Відповідь КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» № 1174 від 06 жовтня 2021 року на адвокатський запит захисника про перебування ОСОБА_9 на стаціонарному лікуванні із загальним захворюванням, як правильно зазначив суд, не свідчить про потрапляння обвинуваченого до закладу охорони здоров`я внаслідок застосування до нього протизаконного насильства. 
За таких обставин, у компетентних органів не виник обов`язок провести розслідування заяви сторони захисту про недозволені методи, а відтак дані протоколів слідчих експериментів за участі обвинувачених, що було проведено за належною правовою процедурою, обґрунтовано визнано допустимими доказами.
Така позиція узгоджується із висновками, викладеними зокрема у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2022 року (справа № 299/3630/20 провадження № 51-1782 км 22), від 04 жовтня 2022 року (справа №530/136/17, провадження № 51-595км20), від 02 листопада 2022 року (справа 202/1624/20, провадження № 51-1982км22).
Також, місцевий суд вірно взяв до уваги дані протоколів слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , незважаючи на те, що вони безпосередньо не допитувалися під час судового розгляду. Зокрема, суд зазначив, що документи, до яких належать й протоколи проведення слідчих експериментів, є самостійними джерелами доказів і посилання на їх дані, з урахуванням того, що потерпіла та свідок померли, не суперечить положенням КПК України та кореспондує позиції, вкладеній у постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року (справа № 233/2346/17).
Поміж цього, суд вмотивовано відхилив доводи про недопустимість як доказів протоколів впізнання за фотографіями, оскільки зазначені слідчі дії проведені відповідно до вимог ст. 228 КПК України, і в супереч твердженням захисту містять інформацію про ознаки, за якими учасники проводили впізнання особі, причетних до скоєння злочинів.
Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації їх дій.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що аналогічні доводи сторони захисту, є неспроможними, були предметом детального дослідження місцевим судом, висновки якого із цих питань є достатньо мотивованими.
Що стосується доводів захисника про надмірну сувору міру примусу, яка була призначена ОСОБА_8 , то колегія суддів касаційного кримінального суду погоджується із висновками апеляційного суду про те, що з урахуванням загальних засад призначення покарання та з огляду на ступінь тяжкості злочинів, обставини їх вчинення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, призначене місцевим судом покарання відповідає принципу індивідуалізації і є справедливим.
Істотних порушень норм процесуального права, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які тягнуть за собою безумовне скасування оскаржуваних судових рішень при розгляді кримінального провадження в порядку касаційної процедури не встановлено.
Отже, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                   ОСОБА_3