Справа № 461/3130/22                        Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/3197/22                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 травня 2023 року м.Львів

Справа № 461/3130/22
Провадження № 22ц/811/3197/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю: ОСОБА_1 

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2  - представника ОСОБА_3  на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 14 листопада 2022 року у складі судді Мисько Х.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

22 червня 2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 11 червня 2020 року він (позивач) звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пустомитівської міської ради, орієнтовною площею 2 га. Зазначає, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 серпня 2020 року йому (позивачу) відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, оскільки, земельна ділянка перебуває в користуванні третіх осіб. Вважає, що рішення відповідача не ґрунтується на нормах чинного законодавства України. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі № 380/9239/20 позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 серпня 2020 року №190-УБД про відмову йому ( ОСОБА_3 ) у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пустомитівської міської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтовний розмір 2 га, (за межами населеного пункту). Вказує, що Наказом Головного управління Держгеокадастру від 4 березня 2021 року йому ( ОСОБА_3 ) відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки 1 березня 2020 року Головним управлінням подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду по справі № 380/6239/20 від 24 грудня 2020 року, тобто таке не набрало законної сили. Наказ Головного управління він (позивач) оскаржив в судовому порядку. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 380/8108/21 позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 4 березня 2021 року. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року залишено без змін рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року. Вважає, що у зв`язку із незаконними відмовами у реалізації його (позивача) права на отримання земельної ділянки, яка на момент звернення була вільною та могла бути безперешкодно передана у його власність, йому завдано моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 14 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що спричинило необ`єктивний розгляд справи. Просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити повністю, посилаючись на доводи позовної заяви. 

16 січня 2023 року від представника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення у зв`язку з її безпідставністю. 

Заслухавши суддю-доповідача,пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. 

Встановлено, що 11 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пустомитівської міської ради, орієнтовною площею 2 га.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 серпня 2020 року № 190-УБД «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_3 відмовлено у надані такого дозволу з підстав невідповідності місця розташування об`єкта п. 7 ст. 118 ЗК України, оскільки, відповідно до долучених графічних матеріалів, земельна ділянка перебуває в користуванні третіх осіб із цільовим призначенням - для городництва. Відсутнє погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року задоволено позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11 серпня 2020 року №190-УБД та зобов`язано відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пустомитівської міської ради Пустомитівського району Львівської області, орієнтовний розмір 2 га (за межами населеного пункту).

4 лютого 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області з клопотанням про надання такого дозвол, на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року.

23 лютого 2021 року Головним управлінням подано апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду на вказане рішення суду.

У зв`язку з тим, що рішення суду не набрало законної сили, 4 лютого 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. 

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 4 березня 2021 року № 692-УБД «Про відмову у надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_3 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки 1 березня 2021 року Головним управлінням подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2021 року, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 рокп частково задоволено позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказу. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області №692-УБД від 4 березня 2021 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що протиправними діями відповідача, які полягали у незаконній відмові в реалізації його права на отримання земельної ділянки, йому завдано моральну шкоду.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно із ст. 1173 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Предметом доказування є вина відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідачів та спричинення моральної шкоди позивачу. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із  ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

ОСОБА_3 у своїй позовній заяві посилається на те, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, які полягали у незаконній відмові в реалізації його (позивача) права на отримання земельної ділянки, що знаходиться на території Пустомитівської міської ради, та яка на момент звернення була вільною і могла була безперешкодно передана у власність позивачу, йому завдано значної моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що наказами Головного управління Держгеокадастру у Львівській області йому двічі відмовлено у передачі земельної ділянки. Завдана моральна шкода виражається у постійних переживаннях щодо неможливості реалізувати своє законне право на безоплатну передачу земельної ділянки у власність, в тому числі як учасника бойових дій, внаслідок чого він був змушений протягом тривалого часу здійснювати судовий захист своїх порушених прав шляхом звернення до судових органів, у зв`язку з чим було порушено його нормальний життєвий ритм. Позивач вказує, що він постійно перебував у стресовому стані, у нього був порушений нормальний сон.

Суд прийшов до висновку, що позивач скористався своїм правом на оскарження наказів Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які Львівським окружним адміністративним судом були скасовані. Судом захищені права позивача.

Скасування наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є безумовним доказом неправомірності дій або бездіяльності у розумінні ст. 1173 ЦК України. Ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із постановою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 (провадження №К/9901/37372/18) моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження заподіяння йому Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача та завданою йому моральною шкодою; не довів, у чому полягає така шкода та не підтвердив розміру на її відшкодування.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу були завдані душевні та психічні страждання або ж докази погіршення стану його здоров`я внаслідок порушення нормального сну, перебування у стресовому стані чи порушення нормального життєвого ритму. Суду не надано доказів обмеження прав та можливостей позивача внаслідок діянь відповідача, які потребують матеріальних затрат, та з чого позивач виходить при їх обчисленні. Також не надано доказів яких додаткових зусиль повинен був вживати позивач для організації свого життя та побуту на належному рівні.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 9 травня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ______________ Мікуш Ю.Р. ____________ Р.В. Савуляк