Ухвала 
11 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 359/589/18
провадження № 61-6234ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бориспільська районна державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2018 року ОСОБА_2 (правонаступником якої є ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бориспільська районна державна нотаріальна контора Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) задоволено. 
Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20 травня 2014 року № 2-2758 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , видане державним нотаріусом Бориспільського районної державної нотаріальної контори Київської області, на ім`я ОСОБА_3 .
Скасовано запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20 травня 2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 363993432208, індексний номер: 13159703).
Визнано за  ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літера «А-І», літньої кухні «В», сараю «Д», вбиральні «Е», воріт «№4», замощення «№1», колодязя «К». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року апеляційну скаргуОСОБА_3  задоволено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року в частині позовних вимог
ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку літера «А-1», літньої кухні літера «В», сараю літера «Д», вбиральні літера «Е», воріт «№ 4», замощення «№ 1», колодязя літера «К». В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
29 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду
від 05 квітня 2023 року та залишити в силі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2022 року.  
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи. 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, проте не зазначає конкретні підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).
За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. 
Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до
26 травня 2023 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                           Є. В. Синельников