ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5584/23 Справа № 204/5458/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року                                                         
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача: Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряк Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська  від 15 березня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду  із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 12 грудня 2007 року. Банк свої зобов`язання виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за договором не виконала. В результаті порушення відповідачем своїх зобов`язань, станом на 30.06.2021 року заборгованість за кредитним договором становить – 32733 грн. 67 коп., з яких: 4487 грн. 02 коп. – заборгованість за тілом кредиту; 28246 грн. 65 коп. – заборгованість за відсотками.
Просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 грудня 2007 року в загальній сумі 32733 грн. 67 коп. та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська  від 15 березня 2022 року позовні вимоги   задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту у сумі 4487,02 грн. та судовий збір у розмірі 311,16 грн. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено. 
В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції  в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити частину цих позовних вимог, а також стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповноту в дослідженні письмових доказів, що мають значення для справи.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 уклала кредитний договір  шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої позивачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку. 
При цьому звертає увагу, що в анкеті-заяві  ОСОБА_1  погоджується із тим, що вона ознайомлена з Умовами та правилами, Тарифами банку та в подальшому зобов`язується самостійно ознайомлюватись із ними на сайті Банку. Крім того відповідачем не заперечувались такі умови договору. 
Враховуючи те, що розрахунок заборгованості не спростовано, доказів повернення кредиту матеріали справи не містять, а відповідачем підписано анкету-заяву з визначенням процентів за користування кредитом, суд першої інстанції неправильно відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 372733,67 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін. 
Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому законність рішення суду в іншій частині не перевіряється.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до положень статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
   Судом першої інстанції встановлено, що 12 грудня 2007 року ОСОБА_1 підписала Заяву на отримання строкового кредиту у сумі 1172, 39 грн. строком на три місяці з 12.12.2007 року по 12.03.2008 року з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. В анкеті-заяві при видачі кредитки «Універсальна» зазначено, що базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості. Відповідач підтвердила, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Кредитний договір укладено шляхом підписання  заяви на отримання кредиту. Відповідач погодилася, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором б/н від 12 грудня 2007 року станом на 30.06.2021 року становить – 32733 грн. 67 коп., з яких: 4487 грн. 02 коп. – заборгованість за тілом  кредиту; 28246 грн. 65 коп. – заборгованість за відсотками .
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 отримала кредитну картку дата відкриття якої – 12.12.2007 року, термін дії до 04/09.
Відповідно до виписки б/н від 12.12.2007 року ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами.
Матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування строків позовної давності.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентах за обслуговування кредиту,суд першої інстанції виходив із того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Отже, в разі укладення  кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
Відповідно до ч.1 с. 77 ЦПК  України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК  України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може  ґрунтуватися на припущеннях.  
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Визначальним у даній категорії справ є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
В анкеті-заяві, підписаній позичальником ОСОБА_2 12.12.2007 року зазначена базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Із наданої позивачем довідки вбачається,що між АТ КБ »Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір, за яким було надано картку 4149…5809 на термін дії з 12.12.2007 року по 04.2009 року. Доказів того, що видавалися відповідачеві інші картки матеріали справи не містять.
З наданої виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було внесено 28 травня 2010 року, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 23.07.2021 року, тобто з порушенням строку позовної давності.
Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 
Однак, матеріали справи відповідної заяви  ОСОБА_1 не містять. В такому випадку відсутні підстави для застосування строку позовної давності.
Наданим позивачем розрахунком заборгованості підтверджується, що розрахунок заборгованості за користування кредитними коштами проводився, виходячи із 36% процентної ставки, яку погоджено сторонами в анкеті-заяві (3% на місяць).
Таким чином, позивачем доведено факт укладення із ОСОБА_1 12 грудня 2007 року кредитного договору та погодження у встановленому законом порядку умов та правил користування кредитними коштами, зокрема і відсотків, які зазначені саме в анкеті-заяві, підписаній відповідачем. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки в наданій позивачем Анкеті-заяві зазначена базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості та вона містить підпис ОСОБА_2 про те, що вона з такими умовами ознайомлена та погоджується з ними.
Таким чином рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за користування кредитними коштами підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 28246,65 грн..
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на висновок про задоволення позовних вимог банку йому підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви 2270 грн. та апеляційної скарги у розмірі 3405 грн., а всього 5675 грн.. 
 Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 32733,67 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

    Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити. 
Заочне рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська  від 15 березня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами та стягненні судорого збору скасувати. 
Позовні вимоги  Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частиністягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за кредитним договором від 12 грудня 2007 року станом на 30.06.2021 року в сумі 28246,65 грн. (двадцять вісім тисяч двісті сорок шість) грн 65 копійок.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5675 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: