Ухвала
 
10 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 200/10126/19
провадження № 61-4786ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний Банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, про визнання дій заставодержателя протиправними і скасування державної реєстрації прав власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», банк), третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Л. Л., про визнання дій заставодержателя протиправними і скасування державної реєстрації прав власності.
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано державну реєстрацію права власності АТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , яку здійснив приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовідна Л. Л. за номером запису 17157399, і рішенням АТ КБ «Приватбанк» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32092157 від 25 жовтня 2016 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
27 березня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Істамовою І. В., на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволення позову і ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у його задоволенні.   
 
У касаційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі № 725/6737/14-ц та ухвалах Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 802/3903/15-а та від 25 травня 2016 року у справі № 802/4116/15-а.
 
Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).
 
Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі № 725/6737/14-ц та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 802/3903/15-а та від 25 травня 2016 року у справі № 802/4116/15-а не є постановами Верховного Суду в яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах. Тому посилання на указані ухвали не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга у цій частині підлягає поверненню. 
 
Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2023 року в частині посилання у касаційній скарзі на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року у справі № 725/6737/14-ц та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2016 року у справі № 802/3903/15-а та від 25 травня 2016 року у справі № 802/4116/15-а повернути.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          В. І. Крат