ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/16633/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року (суддя Горбалінський В.В.) 
у справі № 160/16633/22 
за позовом ОСОБА_1 ,   
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,     
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-                                      
                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №091630011065 від 04.10.2022 з відмови ОСОБА_1 у зарахуванні стажу з 09.09.1994 по 01.07.1998 та у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 09.09.1994 по 01.07.1998, призначити та виплатити їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 26.09.2022.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після досягнення 46 річного віку позивачка  звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.10.2022 №091630011065 позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю пільгового стажу за Списком №1 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (7 років 06 місяців).  Позивачка вважає таку відмову у призначенні пенсії протиправною, оскільки позивачка на момент звернення мала необхідний загальний           та пільговий стаж роботи. Відповідач загальний стаж позивачки визнає у розмірі, достатньому для призначення пенсії, а саме: 24 роки 06 місяців 2 дні, а пільговий стаж за Списком № 1 визнає лише у розмірі 07 років 03 місяці 11 днів, проте його достатньо для призначення пенсії з 46-річного віку. Також позивачка вказує, що за змістом рішення пенсійного органу відповідач без зазначення причин не врахував до стажу період роботи позивачки з 09.09.1994 по 01.07.1998. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 у цій справі залучено співвідповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №091630011065 від 04.10.2022.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не розгляду питання щодо врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 09.09.1994 по 25.08.1996 в Акціонерному товаристві «Днепр» на посаді повара 4 розряду.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути питання щодо врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 09.09.1994 по 25.08.1996 в Акціонерному товаристві «Днепр» на посаді повара 4 розряду.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 26.09.2022. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Суд встановив, що у позивачки наявний пільговий стаж за Списком № 1 у розмірі більшому, ніж половина необхідного стажу, встановленого п. «а2 ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ, тому суд дійшов висновку, що до позивачки застосовується абз.5 п. «а» ч.1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ, а саме: пенсійний вік, визначений у ст.12 цього Закону, підлягає зменшенню в даному випадку до 45 років 08 місяців. На час звернення позивачки із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах вік позивачки становив 46 років 10 місяців 29 днів.  
Щодо вимог позивачки, пов`язаних із зарахуванням стажу з 09.09.1994 по 01.07.1998, суд зазначив, що в цей період позивачка працювала в Акціонерному товаристві «Днепр» на посаді повара 4 розряду. Позивачці частково враховано даний період роботи до періоду догляду за дитиною до 3 років: з 26.08.1996 по 01.07.1998, решта періоду вказаної роботи, а саме з 09.09.1994 по 25.08.1996 не врахована до страхового стажу позивачки, втім, оскаржуваним рішенням не відмовлялось у врахуванні вказаного періоду роботи позивача.
За встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що належним відновленням порушених прав позивачки буде зобов`язання відповідача-2 розглянути питання врахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 09.09.1994 по 25.08.1996 в Акціонерному товаристві «Днепр» на посаді повара 4 розряду.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач-2 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Відповідач-2 зазначає, що судом першої інстанції помилково визначено, що неврахування спірного періоду саме до страхового стажу є належним відновленням порушених прав позивачки, але навіть при зарахуванні до  страхового стажу періоду роботи з 09.09.1994 по 25.08.1996 в АТ «Днепр» на посаді повара 4 розряду, у позивачки не виникає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки немає необхідного пільгового стажу. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №091630011065 від 04.10.2022 позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю пільгового стажу за Списком №1 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме:  7 років 06 місяців. Фактично страховий стаж позивачки становить  24 роки 06 місяців 02 дні, а пільговий стаж по Списку №1 - 07 років 03 місяці 11 днів. Вік пенсіонера 46 років 10 місяців 29 днів.  Судом помилково встановлено неврахування пенсійним органом періоду роботи позивачки з 09.09.1994 по 28.08.1996 до страхового стажу, оскільки оскаржуваним рішенням відповідач не відмовляв у врахуванні вказаного періоду роботи позивачки.  В той же час в довідці ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» від 13.02.2022 № 125-190 зазначені накази про атестації робочих місць: наказ № 186 від 29.04.2005, наказ № 162 від 19.08.2010. Тобто наступна атестація після 29.04.2005 повинна бути 29.04.2010, а не 19.08.2010.  З урахуванням проведених атестацій, період роботи позивачки з 29.04.2010 по 18.08.2010 не зарахований до пільгового стажу за Списком № 1.
Таким чином, оскільки позивачкою не підтверджена атестація робочого місця, у встановленому законодавством порядку, відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством України. Разом з цим, незважаючи на те, що у позивачки відсутній необхідний пільговий стаж роботи, судом першої інстанції прийнято передчасне рішення про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільговий умовах відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 26.09.2022. 
Крім того, оскільки за принципом екстериторіальності визначено Головне  управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області для розгляду заяви позивачки про призначення пенсії на пільгових умовах, тому саме вказаний орган уповноважений розглядати заяву позивачки та приймати рішення, внаслідок чого висновок суду першої інстанції про зобов`язання скаржника вчинити певні дії є помилковим. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 26.09.2022 позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 46-річного віку,  звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За принципом екстериторіальності для розгляду заяви про призначення пенсії на пільгових умовах визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
04.10.2022 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №091630011065 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю пільгового стажу роботи (7 років 6 місяців).
При цьому в даному рішенні зазначено, що на день звернення страховий стаж позивачки становить 24 роки 06 місяців 02 дні, пільговий стаж по Списку №1 - 07 років 03 місяці 11 днів. Вік заявниці 46 років 10 місяців 29 днів.
Окрім того вказано, що до стажу враховано всі періоди роботи згідно наданих документів відповідно до норм чинного законодавства.
На адвокатський запит  щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надало відповідь листом від 10.10.2022 № 0800-0205-8/41778 (а.а.11), в якому повідомило, що до пільгового стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 29.04.2010 по 18.08.2010. Пенсійний орган з цього приводу зазначив, що в наданій позивачкою на підтвердження пільгового стажу за Списком №1 довідці ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» від 13.02.2022 № 125-190 вказані накази атестації робочих місць: наказ № 186 від 29.04.2005, наказ № 162 від 19.08.2010. 
Посилаючись на п.4 Порядку проведення атестації робочих місць,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, згідно якому атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років, пенсійний орган вважає, що оскільки  наступна атестація після 29.04.2005 повинна бути 29.04.2010, а не 19.08.2010, період з 29.04.2010 по 18.08.2010 не підлягає зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1.
З доданого  до вказаного листа розрахунку загального та пільгового стажу позивачки (а.с.12) також вбачається, що до стажу позивачки за Списком № 1 включені періоди роботи з 18.01.2008 по 28.04.2010 (2 роки 3 місяці 11 днів), з 19.08.2010 по 18.08.2015 (5 років).
Згідно записів в  трудовій книжці позивачки  від 09.09.1994 серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 18.01.2008 по 31.08.2015 працювала у ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М. Кузьміна» (перейменовано в ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М. Кузьміна») оператором поста керування станом гарячої прокатки. Накази про атестацію № 186 від 29.04.2005, № 162 від 19.08.2010.
У виданій позивачці ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М. Кузьміна» довідці від 13.02.2022 № 125-190 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працювала повний робочий день у Публічному акціонерному товаристві «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М. Кузьміна» в прокатному цеху з 18.01.2008 по 31.08.2015 оператором поста керування станом гарячої прокатки. Виконувала роботи  за професією (робоче місце РМ 04-005), яку передбачено згідно постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 Списком № 1, розділ ІІІ підрозділ 3 позиція 3.3а, стор. 51 додатку 1 до наказу про атестацію № 186 від 29.04.2005, стор.28 додатку 1 наказу про атестацію № 162 від 19.08.2010.
Згідно з наказом про атестацію № 149 від 01.07.2015 для робочого місця не підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (найменування професії уточнено на «оператор поста керування»).
Характер виконуваних робіт: весь період була зайнята у технологічному процесі  прокатки гарячого металу в прокатному виробництві. На підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
З 18.01.01.2008 по 31.08.2015 стаж роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 1 складає 07 років 07 місяців 14 днів. 
Довідка видана на підставі особові справи, ЕКТД, штатного розпису, технологічного процесу, розрахункових відомостей; результатам атестації робочих місць – накази № 186 від 29.04.2005, № 162 від 19.08.2010, зареєстровано в Державній експертизі умов праці Запорізької області 30.05.2005, 16.11.2010.  
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення відповідача-1, втім вважає за необхідне зазначити  таке. 
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
Відповідач-1, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії у звязку  з відсутністю пільгового стажу роботи, в той же час послався на положення п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV,  згідно якому на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Як встановлено судом вище,  на дату звернення до пенсійного органу із вказаною заявою  вік позивачки був 46 років 10 місяців 02 дні. 
Суд апеляційної інстанції вважає  застосування до спірних правовідносин вказаної  відповідачем-1 норми помилковим.
На час виникнення спірних правовідносин правила призначення пенсій за Списком № 1, регламентуються одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ  та  пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (в  редакції Закону № 2148-VIII), на який і посилається відповідач-1 в оскаржуваному рішенні.  
Згідно з пунктом «а» частини першої ст.13 Закону № 1788-ХІІ, в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.
До внесення змін Законом № 213-VIII у статтю 13  Закону № 1788-ХІІ було встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто Законом №213-VIII, який  набув чинності з 01.04.2015, віковий ценз для жінок у 45 років збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.  
23.01.2020 Конституційним Судом України прийнято рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».
Конституційний Суд України у вказаному рішенні, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями  Закону № 1788-ХІІ у  редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
За змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».
Отже, з 23.01.2020 правила призначення пенсій за Списком №1 регламентуються одночасно пунктом «а» частини першої статті13 Закону №1788-ХІІ у  редакції до внесення змін Законом №213-VIII та  пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у  редакції Закону №2148-VIII.
Таким чином, відносно позивачки правила вказаних нормативних положень містять розбіжність у величині показника вікового цензу, що є однією з умов призначення пенсії жінкам за Списком №1, який складає 45 років за пунктом «а» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у  редакції до внесення змін Законом №213-VIII та 50  років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1788-ХІІ у  редакції Закону №2148-VIII.
Втім, оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу  якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі  «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, на який посилається відповідача-1 в оскаржуваному рішенні. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021, вказав, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За таких обставин та правового регулювання вбачається, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон №1788-ХІІ як більш сприятливий закон, який передбачає право позивачки на пенсію за віком на пільгових умовах після досягнення нею віку 45 років. 
Щодо висновку відповідача-1 про відсутність у позивачки пільгового стажу, а саме: 7 років 6 місяців на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлені у справі фактичні обставини свідчать, підтверджені матеріалами пенсійної справи позивачки, що до пільгового стажу за Списком № 1 пенсійним органом не зарахований період роботи позивачки оператором поста керування станом гарячої прокатки в прокатному цеху ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім.А.М. Кузьміна» з 29.04.2010 по 18.08.2010. 
Стосовно питання врахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 09.09.1994 по 25.08.1996 в АТ «Днепр» на посаді повара суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до записів трудової книжки позивачки остання працювала з 09.09.1994 по 01.07.1998 поваром 4 розряду в АТ «Днепр», м. Запоріжжя.  
Відповідно до складеного пенсійним органом розрахунку загального та пільгового стажу позивачки до загального стажу період її роботи з 09.09.1994 по 27.08.1996 не включений і підстави такого не включення пенсійним органом не зазначені, тому суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки оскаржуваним рішенням не відмовлялось у врахуванні вказаного періоду роботи позивачки, пенсійним органом протиправно не розглянуто означене питання.  
В той же час, стосовно  пред`явлених позовних вимог  про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи з 09.09.1994 по 01.07.1998, призначити та виплатити їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 26.09.2022, суд першої інстанції дійшов висновку, що органом Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивачки, є  Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області, яким протиправно не розглянуто питання щодо врахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 09.09.1994 по 25.08.1996 в АТ «Днепр» на посаді повара. Тому суд прийняв рішення зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути питання щодо врахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 09.09.1994 по 25.08.1996 в Акціонерному товаристві «Днепр» на посаді повара 4 розряду і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«а» ч.1  ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 26.09.2022.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції як такими, що не відповідають фактичним  обставинам справи та зроблені з помилковим застосуванням норм матеріального права. 
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивачки, суд апеляційної інстанції вважає, що слід виходити з такого. 
Відповідно  до ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
За правилами  ст. 82 цього Закону документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження.
Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1058-IV, як зазначено в його преамбулі, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Частиною п`ятою  статті 45 Закону  № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Статтею 44 Закону № 1058-IV врегульований порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 1058-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
На виконання названих норм  Закону № 1058-IV   постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).
Відповідно до п.1.1 Порядку 22-1 в редакції на час звернення позивачки до органу Пенсійного фонду із заявою від 26.09.2022 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії  - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1  в редакції Постанови Пенсійного фонду  № 25-1 від 16.12.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію (п.4.1 Порядку№ 22-1).
Пунктом 4.2 цього Порядку № 22-1 передбачено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, в тому числі: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та  пам`ятку пенсіонеру  (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Пунктом 4.8 Порядку № 22-1 передбачено, що заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України  «Про електронні документи та електронний документообіг»,  «Про електронні довірчі послуги»  та  «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
В спірному випадку заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, за результатом якої прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №091630011065 від 04.10.2022. І саме головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області у цьому спорі є належним відповідачем.
Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, а лише було повідомлено позивачку про результат розгляду заяви повідомленням від 04.10.2022 (а.с.13). 
Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність відповідача-2 і зобов`язання його вчинити певні дії, оскільки відповідальним за опрацювання заяви позивачки та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду -  головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області, яке у даній справі є відповідачем-1.
Стосовно доводів відповідача-1, покладених в основу оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії, про відсутність у позивачки необхідного пільгового стажу за наведених вище підстав, суд апеляційної інстанції вважає необхідним надати оцінку таким доводам відповідача з огляду на визначений позивачкою предмет спору – правомірність означеного вище рішення відповідача-1  №091630011065 від 04.10.2022.
Відповідно до п.4 Порядку проведення атестації робочих місць,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
За твердженням пенсійного органу, це означає, що при призначенні пенсії на пільгових умовах для зарахування до пільгового стажу певного 5-річного періоду роботи у несприятливих умовах праці відповідне право впродовж цього періоду повинно бути підтверджено результатами атестації робочих місць за умови праці. 
У разі не підтвердження права за результатами атестації робочих місць до пільгового стажу зараховується лише період роботи з дати видання наказу по підприємству про результати даної атестації. 
В спірному випадку для підтвердження пільгового стажу за Списком № 1 позивачка надала пенсійному органу довідку ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» від 13.05.2022 № 125-190, в якій зазначені накази атестації робочих місць: наказ № 186 від 29.04.2005, наказ № 162 від 19.08.2010. 
Виходячи з наведеного, не заперечуючи проти того, що позивачка виконувала роботи за професією, яка віднесена до Списку № 1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003, відповідач дійшов висновку, що період роботи позивачки на таких роботах  з 29.04.2010 по 19.08.2010 не підлягає зарахуванню у зв`язку з не атестацію робочого місця позивачки. 
Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає таке. 
Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до п. 10 вказаного Порядку № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах,  уточнюючу довідку,  передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності  трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
За приписами п.4.2 Порядку № 383 результати   атестації  (як  вперше  проведеної,  так  і чергової) застосовуються при обчисленні стажу,  який дає право  на пенсію  за  віком  на  пільгових  умовах,  впродовж  5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному  підприємстві  не  змінювались  докорінно  умов  і характер праці (виробництво,  робота,  робоче місце),  що  дають  право  на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах  має  бути  проведена позачергова атестація.
Отже своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць  строки, а  відповідальність за своєчасне та якісне проведення  атестації покладається на керівника підприємства, організації (абз.2 п.4 Порядку проведення атестації). 
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Наказом  Міністерства праці та соціальної політики України № 205 від 21.08.2000 затверджено Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках.
Відповідно до цих Роз`яснень щодо застосування п.4 Порядку проведення атестації робочих місць в частині проведення атестації не рідше одного разу на 5 років, зазначено, що для надання працівникам передбачених чинним законодавством пільг і компенсацій за роботу в шкідливих і важких умовах праці впродовж певного 5-річного періоду відповідне право повинно бути підтверджене за результатами атестації робочих місць за умовами праці, проведеної у цей термін.
В окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог вищезазначеного Порядку.
При цьому має бути затверджений наказом по підприємству за узгодженням з місцевою державною експертизою умов праці, головним державним санітарним лікарем, відповідно, Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, водного, залізничного, повітряного транспорту, об`єктів, що мають особливий режим роботи, та з виборним органом профспілкової організації і уповноваженим трудового колективу підприємства з питань охорони праці план-графік проведення атестації цих робочих місць у повному обсязі при поліпшенні фінансово-економічного стану підприємства, але не пізніше як через рік, за рахунок фонду охорони праці або інших коштів підприємства.
Як зазначено вище, згідно записів трудової книжки  позивачки від 09.09.1994 серії НОМЕР_1 , яка є основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій  (ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII),   а також довідки ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» від 13.05.2022 № 125-190 позивачка  працювала повний робочий день у ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (рішенням загальних зборів акціонерів від 07.06.2017 перейменоване у Приватне акціонерне товариство «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна») з 18.01.2008 по 31.08.2015 за професією, яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, - оператор поста керування станом гарячої прокатки, і весь період була зайнята у технологічному процесі прокатки гарячого металу в прокатному виробництві. На підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги, що наказом про атестацію № 162 від 19.08.2010 підтверджено умови праці за виконуваною позивачкою професією і право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 за результатами,  отриманими під час попередньої атестації (наказ № 186 від 29.04.2005), весь період роботи позивачки з 18.01.2008 по 31.08.2015 підлягає зарахуванню до її пільгового стажу за Списком № 1. 
Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №091630011065 від 04.10.2022 про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню. 
З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити на виплатити пенсію за віком на пільгових умовах  суд апеляційної інстанції, що за встановлених у справі обставин такі вимоги задоволенню не підлягають.  
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно з ч.4 ст.245 КАС України, у  випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що задоволення вказаних вище позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
                                                   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі №160/16633/22 скасувати, прийняти нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №091630011065 від 04.10.2022 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2022 про призначення пенсії за віком на  пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В решті позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко