ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/5454/21  Номер провадження 22-ц/814/1005/23	Головуючий у 1-й інстанції Новіченко Н.В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року 	м.Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Прядкіна О.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року, постановлене суддею Новіченко Н.В. (повний текст складено 28 жовтня 2021 року), 
у справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, 
в с т а н о в и в:
29.03.2021 КП «Харківській теплові мережі» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 99 570,23 грн. за період із 01.10.2010 по 28.02.2021, три відсотки річних в сумі 1 961,00 грн., інфляційні витрати в сумі 3 879,76 грн., а також судовий збір в сумі 2 270,00 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є користувачем цих послуг, вартість яких нею сплачується нерегулярно та не у повному обсязі, унаслідок чого у період із 01.10.2010 по 28.02.2021 утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню включно із інфляційними витратами та 3% річних.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 19.10.2021 позов КП «Харківській теплові мережі» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за опалення та гарячу воду в сумі 42 887,06 грн., 3% річних у сумі 1 183,01 грн., інфляційні витрати у розмірі 2 944,15 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 012,44 грн.
В іншій частині позову відмовлено. 
Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідач, будучи споживачем послуг з теплопостачання, не виконав зобов`язання по оплаті їх вартості, тому виникла заборгованість, яка підлягає стягнення згідного наданого позивачем розрахунку в межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. 
Вирішуючи питання стягнення інфляційних витрат та 3% річних, районний суд установив, що наведений позивачем розрахунок містить методологічні помилки при визначенні початкових та кінцевих дат періодів прострочення, а також кількості днів за відповідні періоди прострочення, а тому з урахуванням встановленого п.18 Порядку строку оплати наданих послуг та заяви відповідача про застосування строків позовної давності, позовні вимоги в цій частині задоволено частково.
Відповідач ОСОБА_1 оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог позову, постановити нове рішення, яким у його задоволенні відмовити. 
Зазначає, що у період із 01.10.2010 по 28.02.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , крім неї, ОСОБА_1 , мешкали, а отже були отримувачами послуг, ОСОБА_2 (до 06.2017) та ОСОБА_3 (до 05.2020). Відповідні комунальні послуги нараховувалися підприємством із розрахунку на 3 осіб, до яких заявлено вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги, у подальшому, безпідставно, пред`явивши позов виключно до неї, ОСОБА_1 .
Вважає недоведеним належними доказами факт безпосереднього постачання гарячої води, а лише її підігрів, а також постачання тепла саме у квартиру відповідача та саме у заявленій кількості.
Доводить, що позовна заява подана до суду неповноважною особою, оскільки приєднана до позовної заяви довіреність представника підприємства не засвідчена належним чином.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.01.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 19.10.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 08.02.2022.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25.11.2022 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
17.04.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшли письмові пояснення відповідача із посиланням на практику Верховного суду.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 №1407 комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м.Харкова.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1  та єспоживачем послуг КП «Харківські теплові мережі»./а.с.7/
Згідно відомостей нарахування та оплату за теплову енергію з урахуванням періоду платежів із серпня 2001 року по лютий 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , о/р 2518, споживач ОСОБА_1 , залишок боргу – 99 570,23 грн./а.с.3-4/; інфляційні витрати – 3 879,76 грн.; 3% річних – 1 961,00 грн./а.с.8/
18.07.2021 відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування позовної давності./а.с.26/
Частково задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив із того, що з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що заявляючи заборгованість за період із 01.10.2010 по 28.02.2021 позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, а тому до стягнення підлягає заборгованість з 01.03.2018 по 28.02.2021, включно із інфляційними витратами та 3% річних. Під час перевірки розрахунку нарахувань в порядку ст.625 ЦК України районним судом установлено методологічні помилки при визначенні початкових та кінцевих дат періодів прострочення, а також кількості днів за відповідні періоди прострочення, а тому з урахуванням встановленого п.18 Порядку строку оплати наданих послуг та заяви відповідача про застосування строків позовної давності, позовні вимоги в цій частині задоволено частково.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.
Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).
Враховуючи, що підприємство належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а відповідач користувався наданими їй послугами, проте не здійснювала їх оплату, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача з оплати отриманих ним житлово-комунальних послуг в межах строк позовної давності.
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та, фактично, зводяться до нерозуміння природи грошового зобов`язання, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг, від його виконання. Поряд із цим питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування.
Згідно статей 12,13,81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, що вона, ОСОБА_1 , не є отримувачем послуг, відтак, має сплатити їх вартість за період із 01.03.2018 по 28.02.2021 згідно розрахунку, наданого позивачем при зверненні в суд із цим позовом. 
Доводи апеляційної скарги, що у період із 01.10.2010 по 28.02.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , крім неї, ОСОБА_1 , мешкали, а отже були отримувачами послуг, ОСОБА_2 (до 06.2017) та ОСОБА_3 (до 05.2020) не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. По-перше, за змістом довідки на яку посилається відповідач, датовану 28.08.2017, ОСОБА_1 є власником майна (квартии), а отже несе тягар його утримання (ст.322 ЦК України); по друге, як правильно зазначив районний суд, саме відповідач не виконав вимог п.29 Правил надання послуг з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг та не повідомив своєчасно про фактичну кількість зареєстрованих осіб, а тому нарахування здійснювалося на підставі наявних у підприємства відомостей про кількість осіб членів сім`ї власника (3). 
Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, що позовна заява подана до суду неповноважною особою, оскільки приєднана до позовної заяви довіреність представника підприємства не засвідчена належним чином, апеляційний суд відхиляє як такі, що згідно ч.3 ст.376 ЦПК України не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. При цьому апеляційний суд враховує, що у справі наявні відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно КП «Харківські теплові мережі», за змістом яких ОСОБА_4  має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи, а також належним чином засвідчена копія довіреності./а.с.28-29, 62/
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 Ю.В. Дряниця

                                                                               О.В. Прядкіна