П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/8197/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гнап Д.Д. 
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
19 квітня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2017 року по день фактичного розрахунку - 30.07.2022 року включно; зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2017 року по день фактичного розрахунку - 30.07.2022 року включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення, з урахуванням раніше виплаченої суми середнього заробітку.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.12.2017 року по 29.07.2022 року включно.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.12.2017 року по 29.07.2022 року включно у сумі 37858 (тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 76 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.12.2017 року № 247 позивача з 14 грудня 2017 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
16 травня 2018 року відповідач виплатив позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 12270,48 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року у справі № 560/458/20, що набрало законної сили, позов задоволено; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.12.2017 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.12.2017 року.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі № 560/8943/20 позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року, включно; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - невиплаті індексації грошового забезпечення, за період з 14 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно, в розмірі 34062 (тридцять чотири тисячі шістдесят дві) грн. 73 коп.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказаним рішенням встановлено, що на виконання рішення суду від 26 березня 2020 року у справі № 560/458/20 військова частина НОМЕР_1 нарахувала належну суму індексації грошового забезпечення 3357,30 грн. і виплатила її 03 липня 2020 року та 31017,69 грн. виплатила 30 листопада 2020 року.
Крім того, цим рішенням встановлено, що період затримки позивачу виплати склав 1083 дні з моменту звільнення (з 14.12.2017 року по 30.11.2020 року).
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 560/8943/20 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року скасовано в частині суми стягнутого середнього заробітку в розмірі 34062 грн. 73 коп.; прийнято в цій частині нову постанову, якою вирішено стягнути з військової частини НОМЕР_1  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 14 грудня 2017 року по 30 листопада 2020 року включно в розмірі 34391 (тридцять чотири тисячі триста дев`яносто одна) грн. 86 коп.; в решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року залишено без змін.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року у справі № 560/13429/21, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 14.12.2017 з урахуванням базового місяця січень 2014 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.12.2017 з урахуванням базового місяця січень 2008 року, з врахуванням виплачених сум.
На виконання зазначеного рішення суду відповідач 30 липня 2022 року виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця для виплати індексації - січень 2008 року шляхом банківського переказу коштів у сумі 37263,85 грн. на картковий рахунок позивача.
Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, однак, листом від 03 серпня 2022 року №350/491/758 відповідач відмовив позивачу.
Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання у частині проведення повного розрахунку із працівником.
Оскільки спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд вважає за можливе застосування норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Тобто, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Разом з тим, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
При звільненні позивача з військової служби 14 грудня 2017 року відповідачем не виплачено всіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було нараховано та виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та індексацію грошового забезпечення.
Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.
16 травня 2018 року відповідач виплатив грошову компенсацію вартості за речове майно.
30 липня 2022 року відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем виплативши 37263,85 грн. на виконання рішення суду від 20 грудня 2021 року у справі № 560/13429/21 індексацію грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
Таким чином відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 Кодексу законів про працю України.
Колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через відсутність його оскарження позивачем.  
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.