ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2491/23 Справа № 183/2930/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року                                                
Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
                                        головуючого судді: Новікової Г.В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря Панасенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року (ухвалене під головуванням судді Сороки О.В.) у цивільній справі №183/2930/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування посилалася на те, що вона після смерті свого батька ОСОБА_3 є власником частини однокімнатної квартири за АДРЕСА_1 . Відповідач також успадкувала частину зазначеної квартири. Відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спільною частковою власністю, вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати їй комплект ключів від квартири, однак ОСОБА_2 не відчиняла їй двері, не реагувала на її письмові звернення, в добровільному порядку спір вирішити не бажає.
Просила зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення з передачею ключів від квартири.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам. Суд не прийняв до уваги, що її права як співвласника квартири порушуються відповідачем, оскільки відповідач на її вимогу не впускає її до спірної квартири та не надає ключі від квартири, чим порушується її право власності.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення,а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд першої інстанції правильно виходив із того,що позовні вимоги не доведені. Неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. ОСОБА_5 має інше житло, а тому позовні вимоги про вселення мають фіктивний характер. Позивач запропонувала їй компенсації. За частку в розмірі 2000 доларів США,однак сама таку компенсацію отримати не захотіла. Позивач не зверталася до неї жодного разу про спільне проживання з нею. 
В судове засідання з`явився представник  ОСОБА_1 -адвокат Іванов М.М..  ОСОБА_4    всудове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного повідомлення та рекомендоване повідомлення про вручення повістки (а.с.108,109).
Згідно із п. 2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.
Крім того, відповідно до ч.13 ст.128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач і відповідач є співвласниками квартири, а отже мають охоронюване законом право володіння, користування та розпорядження належним їм на праві спільної часткової власності майном. Суду не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідач позбавила позивача права користування житловим приміщення, яке перебуває у їх спільній частковій власності. Жодного доказу, який би свідчив про наявність неправомірних перешкод позивачу зі сторони відповідача у здійсненні законного права на користування житловим приміщенням, перешкод у доступі до квартири суду не надано.
Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з ч.1ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Підставою негаторного позову слугують факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним правомочностей по користуванню та розпорядженню своїм майном.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1 в рівних частках, по частині кожна, про що свідчать свідоцтва про право власності на спадщину. В спірній квартирі проживає ОСОБА_2 ..
В підтвердження позовних вимог позивачем надано акт від 05.02.2020 року, складений знайомими ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про те, що з вересня 2017 року ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 користуватися квартирою АДРЕСА_1 та письмове попередження ОСОБА_1 від 13 травня 2020 року, адресоване ОСОБА_2 ,щодо припинення чинити перешкоди у користуванні квартирою у 5-ти денний термін, а також передати ключі від квартири.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що надані докази не підтверджують, що відповідач чинить перешкоди позивачеві в користуванні власністю. Акт не містить посилання на те, чим саме та які чиняться перешкоди.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. 
Судом встановлено і не оспорюється сторонами, що спірна квартира належала батькові позивачки,за життя він там проживав разом із своєю дружиною, яка продовжує там проживати є співвласницею квартири разом із позивачем. Позивач на момент прийняття спадщини в спірній квартирі не проживала, квартира однокімнатна і фактично проживати двом стороннім особам в квартирі не можливо.
В оцінці спірних правовідносин також враховується і те, що у цій справі право власності позивача лише певним чином обмежене законним правом проживання відповідачки (яка є співвласником квартири), проте позивач на захист такого обмеження вимагає саме надання доступу до приміщення, де проживає відповідач, що не є пропорційним втручанням та не свідчить про легітимність мети позову. Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 27 січня 2021 року в справі № 564/1009/19.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем в підтвердження позовних вимог не надано належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 і правильно відмовив у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не обмежений в розпорядженні своєю часткою у спільній частковій власності на власний розсуд. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Така правова позиція викладена Верховним  Судом у справі №569/10336/18. 
Доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2022 рокузалишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 квітня 2023 року.

Судді: