УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/1949/22 Головуючий у 1-й інст. Саланда О.М. 
Категорія 84 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Зінчук Д.С., 
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №283/1949/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Саланди О.М. у м.Малині,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило за період із 18 лютого 2013 року по 20 листопада 2021 року стягнути з відповідача суму 206 086,71 грн, яка складається із: індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання  в сумі 159 550,09 грн та трьох процентів річних від простроченої суми – 46 536,62 грн.
Позов обґрунтовувало тим, що 18 липня 2008 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №ZRRWGA00000055. За умовами кредитного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 243 936 грн на термін до 18 липня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач зобов`язання за договором не виконував належним чином, а тому банк звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідача. 31 жовтня 2012 року Малинським районним судом Житомирської області винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Сума заборгованості за тілом кредиту становить 223 789,62 грн. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період із дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка вказана у рішенні Малинського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2012 року, тобто за період з 18 липня 2008 року по 13 травня 2011 року, то за період після винесення рішення Апеляційним судом Житомирської області від 11 лютого 2013 року відповідач має понести відповідальність за порушення грошового зобов`язання у вищевказаній сумі за період із 18 лютого 2013 року по 20 листопада 2021 року. 

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, та право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох відсотків річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Застосовуючи строк позовної давності у даній справі, суд першої інстанції не врахував, що банк пропустив строк позовної давності за вимогами за період до 23 вересня 2019 року, але має право на стягнення заборгованості за період з 23 вересня 2019 року по 20 листопада 2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що наявність рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2020 року в справі №283/1831/19, яким АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову до нього та ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, яке залишено в силі постановою Житомирського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року, свідчить про безпідставність заявлених позивачем вимог у цьому позові. На переконання відповідача не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності за основною вимогою вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних згідно зі ст.625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.96,93-95,107). Клопотань про відкладення розгляду справ не спрямовували, про причини неявки не сповістили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Разом із тим, участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом відповідно до частини другої ст.1050 ЦК України, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому строк пред`явлення банком вимог до боржника підлягає обрахуванню від цієї дати. Строк позовної давності щодо стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором сплив 29 травня 2018 року, оскільки право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором виникло у позивача 14 лютого 2012 року, однак було перервано здійсненням платежів позичальником, останній платіж був здійснений 28 травня 2015 року. Із цим позовом банк звернувся до суду 30 вересня 2022 року, тобто з пропуском строку загальної позовної давності за вимогами до позичальника, а тому дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог А КБ «ПривиБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних міркувань.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 18 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», та позичальником ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ZRRWGA00000055, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти на строк до 18 липня 2013 року в розмірі 243 936 грн (а.с.18-20). Погашення заборгованості за цим договором мало здійснюватися щомісяця в сумі 6 838,29 грн. (щомісячний платіж) згідно з графіком погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору).

У пункті 8.3 кредитного договору прописано, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором виступає іпотека двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2012 року в справі №0614/471/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, зокрема, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2008 року №ZRRWGA00000055 в сумі 467 061,81 грн. звернуто стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.6-8). Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції в частини звернення стягнення на предмет іпотеки змінено: доповнено після слів: «в сумі 467 061,81 грн.» словами: «яка складається з наступного: 220 387,83 грн. заборгованість за кредитом; 98 107,11 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 18 406,47 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом; 107 681,27 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до п.5.3 договору: 250 грн. штраф (фіксована частина) та 22 229,13 грн штраф (процентна складова)» (а.с.9-10).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2020 року в справі №283/1831/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2008 року №ZRRWGA00000055 в сумі 394 596,93 грн. відмовлено (а.с.64-68). Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до змісту частини четвертої ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що у справах №№0614/471/2012, 283/1831/19, рішення в яких набрали законної сили, встановлена обставина зміни банком строку виконання основного зобов`язання у відповідності до положень частини другої ст.1050 ЦК України. Так, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 виконання зобов`язання за кредитним договором №ZRRWGA00000055 банк використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за договором, надіславши йому 14 грудня 2011 року вимогу №30.1.0.0/2-435 про дострокове повернення кредиту і пов`язаних з ним платежів, надавши 30-денний термін для виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань. Цей лист отриманий ОСОБА_1 13 січня 2012 року та залишений останнім без виконання.

Разом із тим, при розгляді цього спору суд першої інстанції не врахував зміст заявлених банком позовних вимог (предмет та підставу позову) та не звернув уваги на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року в справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм прав, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

Так, у вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даному випадку заявлений позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України, а саме, про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період із 18 лютого 2013 року по 20 листопада 2021 року.

У матеріалах справи відсутні докази про погашення відповідачем кредитної заборгованості у сумі 223 789,62 грн та цей розмір заборгованості належними та допустимими доказами не спростований, а тому невиконання позичальником ОСОБА_1 грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, що суд першої інстанції помилково до уваги не взяв та безпідставно відмовив у задоволення позову в повному обсязі за спливом строку позовної давності.

Водночас, у відзиві на позов відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст.267 ЦК України).

За положеннями частини першої ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Банк подав до суду позов 22 вересня 2022 року (а.с.33, дата здачі позову на пошту). За таких обставин, за приписами ст.257, частини четвертої ст.267, частини другої ст.625 ЦК України з відповідача на користь банку слід стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період із 22 вересня 2019 року, що обмежено останніми трьома роками, які передують подачі цього позову, та до 20 листопада 2021 року, що охоплено межами заявлених вимог. 

У межах заявлених позовних вимог із 22 вересня 2019 року по 20 листопада 2021 року інфляційній втрати банку становлять 34 702,12 грн ((223 789,62* 1,15506626)-223 789,62), а три проценти річних складає 14 531 грн (223 789,62*3*790:365:100), ураховуючи, що інший розмір процентів кредитним договором не встановлений та п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України передбачає звільнення від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану, який почався 24 лютого 2022 року. Межі позовних вимог період воєнного стану не зачіпають. 

       Отже, суд першої інстанції помилково відмовив позивачу в задоволенні позову за спливом строку позовної давності за період із 22 вересня 2019 року по 20 листопада 2021 року, а тому апеляційний суд відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалює нове рішення, яким стягує з позичальника ОСОБА_1 на користь банку три процента річних у сумі 14 531 грн. та інфляційні втрати в сумі 34 702,12 грн. за період із 22 вересня 2019 року по 20 листопад 2021 року, оскільки на день звернення до суду строки позовної давності у цій частині вимог не сплинули та вимоги за цей період підлягають до задоволення. 

       У решті вимог суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності, оскільки на час звернення банка із позовом строки позовної давності за період із 18 лютого 2013 року по 21 вересня 2019 року сплинули, а тому рішення суду у цій частині залишаться без змін, оскільки суд першої інстанції за цей період обґрунтовано відмовив банку в задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

       Посилання у відзиві на апеляційну скаргу на те, що не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності за основною вимогою вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних згідно зі ст.625 ЦК України, як похідні вимоги про стягнення основної суми боргу, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, враховуючи, що інфляційні втрати та три проценти річних не є додатковими вимогами в розумінні частини першої ст.266 ЦК України.

       Судовий збір в сумі 1 846,28 грн. покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України (49 233,12*100:206 086,71 = 23,89%; 7 728,25*23,89:100=1 846,28 грн).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» три проценти річних у сумі 14 531 грн. та інфляційні втрати в сумі 34 702 грн. 12 коп.
У решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1 846 грн. 28 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: