Ухвала
08 травня 2023 року
місто Київ
справа № 601/1396/21
провадження № 61-6001ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики, 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договорами позики від 11 вересня 2015 року у розмірі 216 000,00 дол. США, від 18 березня 2016 року - 540 000,00 дол. США.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики від 11 вересня 2015 року у розмірі 216 000,00 дол. США, від 18 березня 
2016 року - 540 000,00 дол. США. Здійснено розподіл судових витрат.
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 14 березня 2023 року рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року в частині солідарного стягнення коштів та судових витрат з  ОСОБА_3 скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Здійснено розподіл судових витрат.
19 квітня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційного скаргою на постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 травня 2022 року залишити в силі.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, подана у строк, судовий збір сплачено.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У касаційній скарзі, обґрунтовуючи неправильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник, в аспекті підстав та випадків касаційного оскарження, посилається на:
неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17; у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц; у постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16, від 08 квітня 2020 року у справі № 361/7130/15-ц, від 19 травня 2021 року у справі № 641/9402/13-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 361/5840/19, від 21 вересня 2022 року у справі № 755/4511/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 755/7046/21, від 01 березня 2023 року у справі № 285/3873/20, від 31 березня 2023 року у справі № 369/6433/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
недослідження зібраних у справі доказів (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги, а також відмови у відкритті касаційного провадження.
Отже, є підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребування матеріалів справи.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Підставами відкриття касаційного провадження є підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 та пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 14 березня 2023 року.
Витребувати з Кременецького районного суду Тернопільської області цивільну справу № 601/1396/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                                        О. В. Ступак