Ухвала
 
10 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 465/2597/15-ц
провадження № 61-4266ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1                  на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року         та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у справі               за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування речей із чужого незаконного володіння,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у квітні 2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування речей із чужого незаконного володіння. Просила суд витребувати у ОСОБА_3 особисті речі ОСОБА_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_5 2011 року народження, які знаходились по АДРЕСА_1 , а саме: кондиціонер «Toshiba», заводський № 62400151, вартістю 15 000 грн; комплекти штор - 3 комплекти Х 1 000 грн = 4000 грн; захисні віконні ролокасети - 4 шт. Х 9 000 = 36 000 грн; сигналізаційне обладнання -                 15 000 грн; другі вхідні двері - 5 000 грн; канцелярський стіл - 5 000 грн; набір книжних поличок - 2 900 грн; підвісна книжкова шафа - 2 000грн; кутова вмонтована шафа для одягу - 6500 грн; електрична лампа - 5 000 грн; електрична лампа «Павук» - 7 000 грн; електричне бра - 2 шт. Х 500 грн = 1 000 грн; точкові потолочні світильники - 15 шт Х 200 грн = 3 000 грн; шафа для взуття - 1 500 грн; вмонтована шафа «Командор» - 7 000 грн; дитяча тумба - пеленальний столик (вир-во Італія) - 10 000 грн; газова колонка «Junkers» - 10 000 грн; шафа для верхнього одягу коричневого кольору - 5 000 грн; дитячий велосипед - 2 500 грн; санки - 3 шт. *1000 = 3 000 грн; книги - 1 000 грн; набір меблів для ванної кімнати - 5 000 грн; вішак - 1 000 грн; дитяче ліжко «BABI IN» - 2 294 грн; автомобільний радіоприймач - 2 000 грн.; дитячий автомобіль на АКБ - 5 000 грн; мікрохвильова піч «Samsung» - 3 500 грн; офісне крісло синього кольору - 3 000 грн; шкіряні пуфи жовтого кольору - 2 шт Х 1000 = 2 000 грн; трюмо з дзеркалами - 4 500 грн; дитячі іграшки -                        5 000 грн, загальна сума майна - 198 194 грн, а також зобов`язати ОСОБА_4 надати позивачу доступ до її особистих речей, які знаходяться в спірній квартирі.
Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й. Є. видано виконавчий напис про перехід права власності на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_3 згідно договору іпотеки № 725 від 20 червня 2011 року.         05 березня 2012 року обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєструвало вищезгадану квартиру на ім`я ОСОБА_3 .
В жовтні 2014 року позивач разом із своєю малолітньою донькою ОСОБА_5 , 2011 року народження переїхала на нове місце проживання. Однак, чимало речей залишилося в спірній квартирі, які ОСОБА_6 , який діє за дорученням своєї матері ОСОБА_3 відмовляється повертати.
В березні 2015 року ОСОБА_3 переоформила квартиру на ОСОБА_4 .
Франківський районний суд м. Львова рішенням від 10 листопада 2022 року відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Львівський апеляційний суд постановою від 20 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 листопада 2022 року залишив без змін.
21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Франківського районного суду м. Львова                      від 10 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду                          від 20 лютого 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом               на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.
Таким чином, ціна позову у цій справі 198 194,00 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що на момент звернення з позовом про витребування речей із чужого незаконного володіння, ціна позову перевищувала ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Також ОСОБА_1 зазначає, що справа має для неї виняткове значення, оскільки грубо порушені її права та її малолітньої дитини - ОСОБА_5 , 2011 року народження.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України»,               від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містять і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Наведене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду        м. Львова від 10 листопада 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1        до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про витребування речей      із чужого незаконного володіння.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                              І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров