КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/1240/2023
справа №757/555/22-ц

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 квітня 2023 року                                                                                                м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача                                          Поліщук Н.В.
суддів                                                            Нежури В.А., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання   Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Желіховської Раїси Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,-
 
встановив:
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визначення місця проживання дитини з матір`ю.
Позовні вимоги мотивує тим, що 04 серпня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька - ОСОБА_4 .
Вказує, що відповідач після звернення ОСОБА_2 до суду про розірвання шлюбу фактично не бере участь у вихованні та утриманні доньки.
Фактично усе утримання дитини здійснює ОСОБА_2 , яка забезпечує дитину всіх необхідним для її нормальної життєдіяльності.
Зазначає, що відповідач наразі фактично донькою не цікавиться, не виявляє зацікавленості поведінкою доньки, не несе витрат на її утримання, її долею не переймається, участі у вихованні не бере.
Вказує, що дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою у справі, яка забезпечує доньку всім необхідним.
Оскільки ОСОБА_2 має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку доньки, а також, виходячи з інтересів дитини, позивачка уважає, що місце проживання неповнолітньої ОСОБА_4 слід визначити разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Мотивуючи наведеним, просить суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 .
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 08 листопада 2022 року позов задовольнив.
Визначив місце проживання ОСОБА_4 із матір`ю ОСОБА_2 . 
Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 908 грн.
Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Желіховською Р.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що підставою для судового захисту прав дитини щодо її місця її проживання має бути спір між сторонами (батьками дитини) щодо місця проживання дитини.
Вказує, що позивачкою не надано належних, допустимих та достовірних доказів наявності порушених, невизнаних або оспорювання відповідачем прав, свобод чи законних інтересів та наявності спору між нею та батьком дитини щодо місця проживання дитини.
Зазначає, що у серпні 2021 року  після фактичного припинення сімейних стосунків та подання позивачкою до суду позовної заяви про розірвання шлюбу 02 вересня 2021 року, між відповідачем та позивачкою, за спільної згоди та в інтересах дитини, було вирішено визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 з матір`ю, зокрема, наразі за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертає увагу, що факт домовленості між батьками про місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 разом з матір`ю, встановлено і рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, яким стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Вказує, що висновок органу опіки і піклування є незаконним, суперечливим та безпідставним.
Вказує, що комісія з питань захисту прав дитини, через відсутність спору між батьками, не мала об`єктивних правових підстав надавати висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю, ОСОБА_2 .
Звертає увагу на те, що ухвалення рішення суду про визначення місця проживання з матір`ю може призвести до того, що позивачка стане перешкоджати відповідачу спілкуватися з дитиною, позбавляти його можливості проводити відпочинок з дитиною за межами країни, не погоджувати з відповідачем лікування, відпочинок та переїзд дитини на нове місце проживання, визначати порядок та спосіб життя дитини на свій власний розсуд тощо.
Відповідач вважає, що ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю може стати фактичним позбавленням його батьківських прав щодо доньки.
Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
12 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Короля В.Р., який діє в інтересах ОСОБА_2 .
Вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не заперечує проти проживання доньки з матір`ю не відповідає дійсності, оскільки відповідач неодноразово погрожував забрати дитину у позивачки.
Щодо доводів про незаконність висновку служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 06 вересня 2022 року вказує, що такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Щодо доводів апеляційної скарги про вчинення позивачкою перешкод у спілкуванні відповідача та дитини вказує, що такі є безпідставними, недоведеними та такими, що не стосуються предмету розгляду цієї справи.
Таким чином, уважає, що подана апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.
Просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Желіховська Р.М. доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд скаргу задовольнити.
Представник позивачки - адвокат Король В.Р. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини разом з нею ґрунтуються на положеннях закону та для фізичного та розумового розвитку дитини, забезпечення її фізіологічного та психічного здоров`я буде раціональним подальше проживання дитини разом із матір`ю. При цьому, суд узяв до уваги вік дитини та врахував, що відповідач не позбавлений можливості брати участь у вихованні дочки.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.
Установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (після реєстрацію шлюбу - ОСОБА_2) 04 серпня 2017 року уклали шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 (а.с.21).
ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками дитини вказано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_2 (а.с.22).
З даних довідки про реєстрацію місця проживання установлено, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 22 липня  2018 року по теперішній час (а.с.23).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.57).
З даних договору найму (оренди) житла від 01 листопада 2021 року установлено, що ОСОБА_2 прийняла у строкове платне користування протягом строку встановленого даним договором, з метою проживання, квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Пунктом 1.2. визначено, що за домовленістю сторін, разом із наймачем проживатиме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, донька (а.с.24-27).
З даних висновку щодо місця визначення проживання малолітньої дитини №102/02/38-2759 від 06 вересня 2022 року, наданого Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, установлено, що орган опіки та піклування уважає за доцільне визначити місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 (а.с.38-41 том 2 ).
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Згідно з положеннями частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до положень частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечать інтересам дитини.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позову, апеляційний суд зазначає про таке.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка вказує, що дитина проживає разом з нею, мати створила належні умови для проживання дитини, натомість відповідач  фактично донькою не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, відтак уважала за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю.
Згідно положень статті 161 СК України з урахуванням статті 4 ЦПК України вирішення судом з ким із батьків буде проживати малолітня дитина допускається у разі відсутності між батьками такої згоди, тобто за наявності спору.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків є спірним та це питання не є врегульованим між сторонами, при цьому, звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка не вказує про обставини, які слід розуміти порушеним правом.
Апеляційний суд зазначає, що право кожної особа на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, кореспондуються повноваження суду щодо розгляду в порядку цивільного судочинства справ щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Зокрема, під порушеним правом слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково, відтак потребує судового захисту.
Підставою ухвалення рішення про захист порушеного права є установлення судом факту порушення або оспорення суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов.
У цій справі не установлено факту порушеного права або охоронюваного законом інтересу, відтак суд першої інстанції зробив помилковий висновок про задоволення позовних вимог.
Зазначене є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргуадвоката Желіховської Раїси Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини відмовити.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено  07 червня  2023 року. 

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         В.А. Нежура

В.В. Соколова