ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/589/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/640/17 Категорія: на ухвалу 	Сакун Д. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       27 квітня 2023 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Бородійчука В.Г., Гончар Н.І.
За участю секретаря Мунтян К.С.
       
учасники справи: 
заявник - АТ КБ «ПриватБанк»;
заінтересована особа - ОСОБА_1 ;
особа, яка подає апеляційну скаргу - АТ КБ «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2023 року, постановлену під головуванням судді Сакун Д.І. у приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області 28.02.2023 року, у справі за заявою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Руденка Романа Володимировича про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
 
       14.02.2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд із заявою про поновлення строку на пред?явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа.
       Свої вимоги заявник мотивує тим, що 10.07.2017 року Звенигородським районним судом Черкаської області видано виконавчий лист № 694/640/17 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
       Представник банку вказує, що при підготовці виконавчого документу для направлення до органів ДВС виконавчий лист було втрачено, пошуки не призвели до позитивного результату. 
       Згідно відповіді, наданої Звенигородським відділом ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (Київ) № 26.1-43/2146 від 19.01.2023 року, було повідомлено наступне, а саме: «згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що за період станом на 19.01.2023 року відкриті виконавчі провадження на підставі виконавчого документу № 694/640/17 від 13.06.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» у відділі відсутні. Даний виконавчий лист був на виконанні станом та 28.02.2018 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу (АТ КБ «ПриватБанк»)».
       З акту, складеного провідним юрисконсультом АТ КБ «ПриватБанк» Руденком Р.В., директором Звенигородського відділення філії Черкаське ГУР АТ КБ «ПриватБанк» Трегубенко Є.В. у присутності провідного спеціаліста служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» Кошки В.І. вбачається, що виконавчий лист у справі № 694/640/17 про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , виданого Звенигородським районним судом Черкаської області, було втрачено в результаті перенаправлення банківських документів із архіву, розташованого в приміщенні Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» до Звенигородського відділення Черкаського ГРУ АТ КБ «ПриватБанк».
У зв`язку з вище викладеним, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд видати дублікат виконавчого листа у справі № 694/640/17 та поновити строки пред?явлення виконавчого листа у справі 694/640/17.
       Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 року у задоволенні заяви представника АТ КБ «ПриватБанк» - Руденка Р.В. про поновлення строку на пред?явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, винесеною з неповним встановлення обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що банком було надано доказ втрати виконавчого листа, а саме : акт, який був складений провідним юрисконсультом АТ КБ «ПриватБанк» Руденком Р.В., з якого вбачається, що виконавчий лист у справі № 694/640/17 про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , виданого Звенигородським районним судом Черкаської області було втрачено.
       Отже, скаржник в апеляційній скарзі посилається, що матеріалами справи підтверджено, що виконавчий лист було втрачено, він не знаходиться у стягувача, не перебуває на виконанні у відділ державної виконавчої служби, що унеможливлює виконання рішення суду та порушує майнові права АТ КБ «ПриватБанк».
       В апеляційній скарзі зазначається, що підстави пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є поважними у зв`язку з перериванням строку пред`явлення, та з огляду на те, що пред`явлення до виконання виконавчого листа припав на період карантинних заходів на території України. 
       Отже, скаржник вважає, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого документу.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» Н.М. Бережна просить скасувати ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.02.2023 року у справі № 694/640/17 та постановити нову, якою задовольнити заяву АТ КБ «ПриватБанк».
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника банку, який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.
       Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в законі строки на пред`явлення виконавчих листів до виконання спрямовано на забезпечення вказаного принципу, а безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.
       Суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення виконавчого листа до виконання, відтак дійшов до висновку, що вимоги про поновлення строку та видачу дубліката виконавчого листа не підлягають до задоволення.
       Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства при постановленні оскаржуваної ухвали, не допущено порушення норм процесуального права, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області у справі № 694/640/17 від 13.06.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570)   заборгованість за кредитним договором б/н від 22.07.2014 року  в сумі 38587 (тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 58 коп., що складається із заборгованості по кредиту в розмірі 12882,46 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6578,05 грн. заборгованості по пені та комісії за користуванням кредитом в розмірі 15973,99 грн., а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в сумі 3153,08 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570) витрати за сплату судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.
На виконання рішення у справі № 694/640/17 Звенигородського районного суду Черкаської області було видано судом виконавчий лист.
       Згідно відповіді, наданої Звенигородським відділом ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (Київ) № 26.1-43/2146 від 19.01.2023 року, було повідомлено наступне, а саме: згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що за період станом на 19.01.2023 року, відкриті виконавчі провадження на підставі виконавчого документу № 694/640/17 від 13.06.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» у відділі відсутні. 
       Даний виконавчий лист перебував на виконанні та 28.02.2018 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувану (АТ КБ «ПриватБанк»).
Згідно акту, складеного провідним юрисконсультом АТ КБ «ПриватБанк» Руденком Р.В., директором Звенигородського відділення філії Черкаське ГУР АТ КБ «ПриватБанк» Трегубенко Є.В. у присутності провідного спеціаліста служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» Кошки В.І. вбачається, що виконавчий лист у справі № 694/640/17 про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , виданого Звенигородським районним судом Черкаської області, було втрачено в результаті перенаправлення банківських документів із архіву, розташованого в приміщенні Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» до Звенигородського відділення Черкаського ГРУ АТ КБ «ПриватБанк».
         Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов?язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
       Зазначене конституційне положення знайшло розвиток у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов?язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід?ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
       Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року
№ 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв?язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) звертав увагу, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
       Відповідно до §§ 51-53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов?язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов?язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
       Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року  № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Згідно зі статтею 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.
       Видача дубліката виконавчого листа за ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 № 2147-VIII року не передбачена, однак відповідно до пункту 4 частини 17 Перехідних положень ЦПК України вказано, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред?явлення виконавчого документа до виконання.
       Аналізуючи п. 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, слід дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа, є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Отже, за змістом вище зазначених норм закону дублікат виконавчого листа може видаватись у випадках втрати його оригіналу в межах строку пред?явлення його до виконання.
       Строк пред?явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.
       Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.
       У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред?явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, якщо строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред?явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред?явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів  Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі
№ 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок про те, що оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
       Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. 
       Цей строк встановлюється з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
         Згідно із частиною першою статті  81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи виконавчий лист у справі № 694/640/17 про стягнення заборгованості на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 , виданий Звенегородським районним судом Черкаської області, було втрачено в результаті перенаправлення банківських документів із архіву, розташованого в приміщенні Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» до Звенигородського відділення Черкаського АТ КБ «ПриватБанк».
       Із матеріалів справи та заяви представника банку вбачається, що виконавчий лист, як зазначено самим представником банку, було ніби то втрачено безпосередньо через його пересилання між відділеннями банку, тобто за обставин, які залежали безпосередньо від стягувача.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред?явлення до виконання виконавчого документа повинен з?ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред?явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об?єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій, у визначений законом або судом строк.
       Стосовно строків на звернення з виконавчим листом до ДВС для його виконання (примусового виконання), то суд першої інстанції виходить з наступного.
       Як вбачається з матеріалів справи, а саме: безпосередньо копії виконавчого листа, то виконавчий лист був виданий 10 липня 2017 року (а. с. 55).
Із матеріалів справи вбачається, що зазначений вище виконавчий лист був на виконанні та 28.02.2018 року на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернутий стягувачу АТ КБ «ПриватБанк», що і не заперечується скаржником та вказується в апеляційній скарзі.
       Із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання АТ «ПриватБанк звернувся в суд лише 14.02.2023 року.
       Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Цей строк встановлюється з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виникнення рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред?явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред?являти виконавчий документ до виконання.
З огляду на зазначене, строк потрібно відраховувати саме з дати винесення постанови про повернення виконавчого документа.
Як вбачається з офіційної відповіді Звенигородського відділу ДВС, що на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ було повернуто стягувачу АТ КБ «ПриватБанк» 28.02.2018 року.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє права стягувача повторно пред`явити виконавчий документ на виконання протягом строків, встановлених частиною першою статті 12 цього Закону (постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 199/13511/13 та від 29 червня 2021 року справа № 2-394/11).
       Проте, як вбачається з поданої банком заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, доводи втрати виконавчого листа банком різняться.
       Так, безпосередньо у заяві, поданій до суду першої інстанції, зазначаєтьося, що виконавчий лист було втрачено безпосередньо в результаті перенаправлення банківських документів із архіву, розташованого в приміщенні Головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» до Звенигородського відділення Черкаського ГРУ АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується складеним актом працівниками банку.
       Проте, в апеляційній скарзі вказується вже інша обставина, що органом ДВС не було надано до суду належних доказів щодо направлення виконавчого листа АТ КБ «ПриватБанк», та доказів отримання його банком.
       Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе зазначити, що дані обставини, свідчать про недобросовісність дій представників банку, невизначеності підстав та періоду втрати виконавчого листа (у разі його втрати).
       Крім того, банком не доведено безпосередньо поважність причин пропуску строку, саме через об`єктивно непереборні, незалежні від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.
       Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
       Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, враховуючи вищевикладені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду приходиться до висновку, що з наданих заявником доказів не вбачається підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що і було вказано судом першої інстанції.
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк» не надав достатніх доказів того, що оригінал виконавчого листа було дійсно втрачено, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.
       Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).
       Встановлення в законі строків на пред?явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.
       Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександра Шевченко проти України»).
       Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов?язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов?язки.
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року та згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п.53 рішення Європейського суду з прав людини від 29.10.2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13).
       Оскільки дублікат виконавчого листа може видаватись до закінчення строку, встановленого для пред?явлення виконавчого документа до виконання, строк для пред?явлення виконавчого документа не поновлено, то вимога про видачу дубліката виконавчого листа, не підлягає до задоволення.
       Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що у зв`язку із запровадженням карантину в Україні з березня 2020 року, працівників АТ КБ «ПриватБанк» було переведено на дистанційну роботу, що в свою чергу, потягло за собою ряд обставин, які ускладнюють ведення всього робочого процесу, не підлягають до задоволення, оскільки не підтверджуються жодним належним доказом, про дистанційність роботи працівників банку, ускладнення виконання службових обов`язків працівників банку, та взаємозв`язок між пропуском строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 694/640/17.
       Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким встановлені обставини справи, тому не підлягають до задоволення апеляційним судом.
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції постановив законну ухвалу, якою відмовив у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, як таку, що відповідає вимогам закону, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції згідно доводів та вимог апеляційної скарги банку.
       З вище викладеного не вбачається, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бережної Наталії Миколаївни- залишити без задоволення.
       Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2023 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В. Г. Бородійчук

Н.І. Гончар