ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2023 р. 	Справа № 520/5696/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Курило Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2022, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 27.10.22  по справі № 520/5696/22
за позовом                ОСОБА_1  
до               Головного управління Національної поліції в Харківській області                       
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - відповідач 1, ГУ НПУ в Харківській області), Національна поліція України (відповідач 2, НПУ), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 року № 151 о/с, яким оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_1 було звільнено зі служби, внаслідок чого правовідносини з проходження публічної служби припинились;
- поновити ОСОБА_1 на посаді лейтенанта поліції, оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та додаткову винагороду за період з 04.03.2022 року по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції України;
- допустити до негайного виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лейтенанта поліції, оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області на службі та стягнення середнього грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 року № 151 о/с, яким його звільнено зі служби, є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 року №212, яким застосовано до оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 року № 151 о/с, яким оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 було звільнено зі служби.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2022 року  до 27.10.2022 року у сумі 75304, 24 грн. 
Звернуто до негайного виконання рішення суду  в частині поновлення на службі ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць на користь ОСОБА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити  нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1  залишити без задоволення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивач повинен був безумовно з`явитися на службу у визначений для нього командиром день та виконувати завдання поліції, передбачені законом в умовах воєнного часу в інтересах Українського народу, як робили це інші поліцейські ГУНП в Харківській області.
Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної  скарги.
При цьому, колегія суддів зазначає, що як вбачається з апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині задоволення позову.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді лейтенанта поліції, оперуповноваженого  СП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.
14.03.2022 року до начальника ГУ НП в Харківській області надійшов рапорт від начальника Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області О. Ткаченка про те, що з 04.03.2022 року по теперішній час відсутній на роботі без поважних причин оперуповноважений сектору кримінальної поліції Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_1 . На телефонні дзвінки ОСОБА_1 повідомив, що знаходиться в м. Луцьк Волинської області. Табельну вогнепальну зброю отримував, а саме: ПМ, два магазини та 16 набоїв до неї (а.с. 31).
15.03.2022 року  ГУНП в Харківській області прийнято наказ  №478 "Про призначення та проведення службового розслідування" з метою з`ясування обставин, викладених у рапорті Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 14.03.2022 (а.с. 23-24).
15.03.2022 року відповідачем складено висновок службового розслідування, в якому зазначено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію України», п. 1 та п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 року № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», визнано за необхідне застосувати до оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції (а.с. 25-29).
Наказом ГУНП в Харківській області від 15.03.2022 року № 212 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ГУНП в Харківській області» за скоєння дисциплінарного проступку оперуповноваженого СКП ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.
В наказі зазначено про вчинення дисциплінарного проступку оперуповноваженим СКП ВРПП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 , а саме з 04.03.2022 року до 15.03.2022 року лейтенант поліції ОСОБА_1 безпідставно був відсутній на службі без поважних причин, а також не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с. 39-40).
Наказом ГУНП в Харківській області від 15.03.2022 №151 о/с оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Позивач, вважаючи наказ від 15.03.2022 року № 151 о/с протиправним та необґрунтованим, звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
По суті, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач фактично оскаржує рішення суду першої інстанції саме в частині задоволених позовних вимог, тому відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Частиною 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За приписами ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з ч.1 та ч.2  ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.
Статтею 24 Закону №580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі  - Дисциплінарний статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Згідно з ч.1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;
Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Згідно із ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України "Про ведення воєнного стану" №64/2022 введено воєнний стан на території України, який неодноразово продовжувався та триває.
Судовим розглядом встановлено, що позивач проживав разом з сім`єю у м. Ізюм Харківської області та працював в Ізюмському РУП ГУ НП в Харківській області.
03.03.2022 внаслідок авіаційного обстрілу з боку ЗС російської федерації було пошкоджено будівлю Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області згідно з відомостями Харківської обласної прокуратури (а.с. 48).
Доказів видання відповідачем будь-яких наказів та розпоряджень щодо порядку та місця подальшого проходження служби працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, зокрема позивача після руйнування будівлі ГУ НП ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.
Крім того, загальновідомими є обставини, що м. Ізюм Харківської області з початку військової агресії зазнавало артилерійських та ракетних обстрілів, деякий час перебувало в тимчасовій окупації. Зокрема, у березні 2022 р. значних руйнувань зазнали поліції, будівлі автовокзалу, суду, залізничного вокзалу, медичного коледжу, військкомату, магазинів, були пошкоджені лікарні, школи, також зруйновані житлові будинки, частина жителів Ізюму отримала поранення, були загиблі.
За твердженнями позивача вказані обставини змусили його вжити заходів щодо евакуації родини 05.03.2022 року до м. Луцька Волинської області, про що було повідомлено  заступника начальника управління - начальника ВСР УГІ ГУНП в Харківській області майора поліції Денисенка С.В. засобами телефонного зв`язку.
Також ОСОБА_1 повідомив, що ввечері 07.03.2022 він прибув до м. Луцька, а 09.03.2022 року у побутових умовах з власної необережності зламав свій палець лівої кисті, що підтверджується листом тимчасової непрацездатності. 10.03.2022 він став на облік у ГУНП у Волинській області для подальшого несення служби. 
Вказані пояснення лейтенанта поліції ОСОБА_1 підтверджуються його рапортом від 10.03.2022 року начальнику ГУНП у Волинській області та довідкою № 1943 КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» від 09.03.2022 року.
Таким чином, позивачем повідомлено про те, що він 10.03.2022 року став на облік у ГУНП у Волинській області для подальшого несення служби.
Відповідно до наказу ГУ НП у Волинській області №85 о/с від 11.03.2022 року позивача направлено для забезпечення охорони публічної безпеки та порядку на території обслуговування ГУ НП у Волинській області.
Як правомірно враховано судом першої інстанції, висновки відповідача щодо безпідставної відсутності на службі без поважних причин з 04.03.2022 року до 14.03.2022 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 , не взяття участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, є недоведеними та такими, що спростовуються доказами, наявними у справі.
Крім того, відповідачем в якості дисциплінарного проступку визначено те, що позивачем порушено вимоги пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 року № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», а саме - позивач не прибув до органу поліції за місцем несення служби.
Проте, судовим розглядом встановлено, що 10.03.2022 року позивачем подано рапорт про постановку на облік у ГУНП у Волинській області для подальшого несення служби та відповідно до наказу ГУ НП у Волинській області №85 о/с від 11.03.2022 року ОСОБА_1 направлено для забезпечення охорони публічної безпеки та порядку на території обслуговування ГУ НП у Волинській області.
Національною поліцією України прийнято наказ №190 від 10.03.2022 року «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» (далі - Наказ № 190) пунктом 1 якого визначено, що поліцейським, які перебувають поза місцем несення служби протягом 1 доби прибути до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, а саме:
- поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проживання служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення);
- поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового чи начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби;
- поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).
На період дії воєнного стану підпорядкувати поліцейських, визначених пунктом 1 цього наказу, керівникам територіальних органів поліції на території обслуговування яких перебувають указані поліцейські.
Згідно з п. 3 Наказу № 190 поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених п. 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.
За висновками службового розслідування ОСОБА_1 не підпадає під категорію поліцейських згідно з переліком, зазначеним у п. 1 Наказу № 190, не прибув до органу поліції за місцем несення служби, чим порушив вимоги п. 3 Наказу № 190.
Як правомірно враховано судом першої інстанції, позивач вимушено покинув територію проходження служби, до якої віднесено місто Ізюм через загрозу повної окупації міста, що сталося у майбутньому. 10.03.2022 року на час видання Наказу № 190  позивач перебував поза місцем несення служби.
Враховуючи дату видання наказу Національною поліцією України № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» та дату прибуття позивачем до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем виконано приписи вказаного наказу.
Вказані обставини вказують на відсутність в діях позивача фактів порушення п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію України», п. 1 та п. 6 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на          період дії воєнного стану».
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач залишив місце служби з поважних причин, повідомив про свої дії відповідача, після евакуації родини прибув до органів поліції та зареєструвався у ГУ НП в Волинській області для подальшого проходження служби, що свідчить про те, що він не ухилявся від несення служби в органах поліції, а навпаки вчиняв дії з метою виконання обов`язків, встановлених Законом  №580-VIII, зокрема, щодо виконання завдань територіальної оборони, забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем грубого порушення ОСОБА_1 службової дисципліни,  відсутності з 04.03.2022 року до 14.03.2022 року на службі без поважних причин та не взяття участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України,  а тому наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 15.03.2022 року № 151 о/с, яким оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1  звільнено зі служби є протиправним та підлягає скасуванню.
Як вбачається з матеріалів справи позивача звільнено зі служби в поліції наказом ГУ НП від 15.03.2022 № 151 о/с, прийнятим у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення згідно з наказом № 212 від 15.03.2022, який ним не оскаржується.
Разом з тим, позивач просить поновити його на посаді лейтенанта поліції оперуповноваженого  СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.
Відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, тому з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про скасування наказу ГУ НП від № 212 від 15.03.2022 про звільнення ОСОБА_1 зі служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права позивача буде скасування наказів № 151 о/с та  № 212 від 15.03.2022,  поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого  СКП Ізюмського РУП ГУ НП в Харківській області з наступного дня за днем звільнення (15.03.2022), а саме з 16.03.2022.
Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова №988).
Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.
Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).
Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин та діяв на час звільнення позивача, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.
У свою чергу п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Таким чином, при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає присудженню на користь позивача з відповідача, правильним є обчислення  календарних днів для обрахунку грошового забезпечення.
Враховуючи дату звільнення позивача зі служби та прийняття судом рішення про поновлення на посаді, кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 166 днів.
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 за останні два місяці роботи у ГУ НП в Харківській області № 187 від 18.08.2022 року середньоденна заробітна плата позивача складає 453,64 грн (.а.с. 97).
Наказом ГУНП в Харківській області від 15.03.2022 №151 о/с оперуповноваженого СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», без виплати грошового забезпечення з 04.03.2022 року.
Листом УФЗБО ГУНП в Харківській області №1983/119-29/03-2022 від 25.10.2022 року повідомило, що відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 15.03.2022 № 151 о/с оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського РУП лейтенанта поліції ОСОБА_1  звільнено з 15.03.2022 року, без виплати грошового забезпечення з 04.03.2022 року. Грошове забезпечення ОСОБА_1 нараховано з 01.03.2022 року  до 03.03.2022 року.
Таким чином, згідно з вказаним наказом позивачу з 04.03.2022 року не виплачувалось грошове забезпечення, а тому і права позивача мають бути поновленні саме із вказаної дати.
Оскільки справа вирішена по суті 27.10.2022 року, то на період часу з 04.03.2022 року по 27.10.2022 року припадає 166 робочих днів.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача складає 75 304, 24 грн (166 днів х 453, 64 грн).
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.03.2022 року до 27.10.2022 року у сумі 75 304, 24 грн.
Відповідно до пункту 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про  необхідність звернення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на службі ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, лейтенанта поліції та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць на користь ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги висновків колегії суддів не спростовують.
Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Ураховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду цієї справи рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, тому відсутні правові підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 по справі № 520/5696/22 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Курило 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова