Постанова
Іменем України                                
10 травня 2023 року
м. Київ
справа № 404/7307/14
провадження № 61-6779св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Грушицького А. І.,
суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Стрільчука В. А.                 Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кропивницького апеляційного суду                                від 22 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Єгорової С. М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила:
- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя будинок АДРЕСА_1 та автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 60/100 часток будинку АДРЕСА_1 та виділити в натурі 60/100 часток вищевказаного будинку згідно з варіантом № 1 розподілу житлового будинку, надвірних будівель та споруд з відхиленням від ідеальних часток відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року № 1; 
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 40/100 часток зазначеного будинку та виділити йому в натурі 40/100 часток будинку, згідно варіанту № 1 розподілу житлового будинку, надвірних будівель та споруд з відхиленням від ідеальних часток, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року № 1; 
- визначити порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 згідно варіанту 1 розподілу житлового будинку, надвірних будівель та споруд з відхиленням від ідеальних часток, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи  від 09 листопада 2015 року № 1; 
- стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за половину ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи від 27 липня 2015 року № 1358 складає 91 736,95 грн.
Позовна заява мотивована тим, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1993 року, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 вересня 2013 року було розірвано, згоди щодо поділу спільного майна між ними не досягнуто.
За час шлюбу ними було набуто наступне майно: будинок АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Кіровський районний суд м. Кіровограда рішенням від 08 грудня 2017 року під головуванням судді Іванової Н. Ю. позов задовольнив. 
В порядку поділу спільного майна подружжя визнав за ОСОБА_1 право власності на 60/100 частин будинку АДРЕСА_1 та виділив це майно в натурі, згідно висновку комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року (варіант № 1). Визнав право власності в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 на 40/100 частин зазначеного будинку та виділив це майно в натурі, згідно висновку комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року (варіант № 1). Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості майна з урахуванням відступу від ідеальних частин у сумі 27 196 грн. Зобов`язав ОСОБА_1 та                         ОСОБА_2 (кожного окремо) провести будівельні роботи, які передбачені висновком комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року № 1 (варіант № 1). Визначив порядок користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно варіанту № 1 (графічний додаток № 5) висновку № 1 комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини ринкової вартості автомобіля марки Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 91 736,95 грн. Вирішив питання розподілу судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, яке набуто ними у період перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому воно підлягає поділу у рівних частках. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку, що запропонований експертом варіант поділу житлового будинку та земельної ділянки НОМЕР_4 є найбільш доцільним та правильним, оскільки містить найменший відступ від ідеальних часток й відповідну меншу вартість різниці у таких частках, є найбільш оптимальним та збалансованим, з урахуванням прав та інтересів кожного із співвласників, можливості виділу часток та мінімальних витрат, необхідних для переобладнання приміщень. Крім того, спірний автомобіль також є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними, однак місцевим судом встановлено, що на момент розгляду справи він був відчужений відповідачем, у зв`язку з чим стягнув з нього на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини цього майна проти чого не заперечувала позивач. 
Апеляційний суд Кіровоградської області постановою від 27 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2017 року скасував в частині позовних вимог про поділ майна подружжя, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованої за цією ж адресою, а також в частині розподілу судових витрат та в цій частині ухвалив нове рішення. 
Визнав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя будинок АДРЕСА_1 та автомобіль марки Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .
Відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а саме: про визнання за нею права власності на 60/100 частин будинку АДРЕСА_1 та виділення в натурі ОСОБА_1 60/100 частини зазначеного будинку, згідно варіанту № 1 поділу житлового будинку, надвірних будівель та споруд з відхиленням від ідеальних часток, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року № 1; про визнання права власності за ОСОБА_2 на 40/100 частин будинку АДРЕСА_1 та виділення йому в натурі 40/100 частин зазначеного будинку, згідно варіанту № 1 розподілу житлового будинку, надвірних будівель та споруд з відхиленням від ідеальних часток, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року № 1; про визначення порядку користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 порядку користування земельною ділянкою відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1 від 09 листопада 2015 року, про стягнення із ОСОБА_2 витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін. Вирішив питання розподілу судових витрат. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції, в частині визнання права власності на житловий будинок та його поділ між сторонами, та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд не врахував, що до складу нерухомого майна, яке підлягає поділу між сторонами, входять самочинно побудовані, реконструйовані та переобладнані об`єкти нерухомого майна, які не можуть бути об`єктами права власності, у зв`язку з чим і не можуть бути предметом поділу (виділу), на підставі статей 364, 367 ЦК України. Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову в частині поділу спірного домоволодіння, відсутні підстави і для визначення порядку користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .           
Верховний Суд постановою від 08 квітня 2020 року постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2018 року в частині позовних вимог                           ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, виділення в натурі скасував, в цій частині справу передав на новий апеляційний розгляд.
Частково скасовуючи рішення апеляційного суду, касаційний суд зазначив, що відмовляючи в задоволенні заявленого позивачем клопотання про проведення експертизи, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог статей 12, 89 ЦПК України, фактично позбавив можливості позивача надати суду докази в обґрунтування своїх вимог, що призвело до невирішення існуючого між сторонами спору та є порушенням частини першої статті 2 ЦПК України щодо ефективного захисту порушених прав позивача.
Кропивницький апеляційний суд постановою від 29 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2017 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, виділення в натурі скасував та ухвалив в цій частині нове рішення.
В порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
визнав право власності за ОСОБА_1 на 21/50 частки будинку АДРЕСА_1 , та виділив це майно в натурі згідно варіанта № 1, відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2022 року № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27, складеного експертом Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (позначено синім кольором), а саме:
- в житловому будинку з прибудовами літ. «АА1аа2»: 1-1 кухня-коридор площею                  15,8 кв. м; 1-2 житлова кімната площею 17,4 кв. м; 1-3 котельня 4,5 кв. м; 1-5 санвузол 6,2 кв. м;
- по господарським будівлям та спорудам: погріб літ. «з»; водопровід за літ. «+» 1/2 част.; хвіртка за літ. «N 1» 1/2 част.; ворота за літ. «N 2» 1/2 част.; огорожа за літ.                     «N 3» 1/2 част.; вимощення за літ. «І» 1/2 част.
Визнав право власності за ОСОБА_2 на 29/50 частки будинку АДРЕСА_1 та виділив це майно в натурі згідно варіанта № 1, відповідно до висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2022 року № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27, складеного експертом Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (позначено зеленим кольором), а саме:
- в житловому будинку з прибудовами літ. «АА1аа2»: 1-4 коридор 8,7 кв. м; 1-6 житлова кімната 10,4 кв. м; 1-7 житлова кімната 15,8 кв. м; 1-8 житлова кімната                     7,8 кв. м;
- по господарським будівлям та спорудам: гараж літ. «Г»; оглядова яма літ. «г»; убиральня літ. «И»; водопровід за літ. «+» 1/2 част.; хвіртка за літ. «N 1» 1/2 част.; ворота за літ. «N 2» 1/2 част.; огорожа за літ. «N 3» 1/2 част.; вимощення за літ. «І»                1/2 част.
Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості майна з врахуванням відступу від ідеальних часток в сумі 31 780 грн.
Згідно варіанту № 1 до висновку № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27 повторної судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2022 року співвласникам необхідно:
-демонтувати дверний блок та замурувати дверний отвір між помешканнями 1-4 та 1-5;
- замурувати дверний отвір між помешканнями 1-2 та 1-4.
ОСОБА_1 :
- облаштувати дверний отвір між помешканнями 1-2 та 1-5.
ОСОБА_2 :
- облаштувати дверний отвір на місці замурованого дверного отвору в помешканні          1-6 для можливості потрапляння до будинку;
- перепланувати помешкання 1-6 перегородкою для утворення кухні-коридору та санвузла.
Дах і покрівлю залишив в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Вирішив питання розподілу судових витрат.
Приймаючи постанову про часткове задоволення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції взяв до уваги, що взаємної згоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто, ОСОБА_2 не погоджується з жодним варіантом розподілу будинку у відповідності з одним із двох запропонованих експертом, проаналізувавши та надавши оцінку зібраним у справі висновкам експертиз, іншим доказам у їх сукупності, апеляційний суд вважав за необхідне провести розподіл житлового будинку за варіантом № 1 висновку експерта за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2022 року № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27, який є найбільш оптимальним для сторін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2022 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 червня 2022 року в якій, з урахуванням доповнень, просить оскаржене судове рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
У поданій касаційній скарзі заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04 грудня                          2013 року у справі № 6-130цс13 та постановах Верховного Суду від 04 квітня                       2019 року у справі № 750/4445/17-ц, від 06 листопада 2019 року у справі                                    № 127/14320/15-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 1008/339/12 та від 22 вересня 2021 року у справі № 587/1186/18.
Заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції встановлена лише та обставина, що державна реєстрація проведена лише відносно спірного будинку, натомість державна реєстрація  не проведена відносно господарських будівель. Вказує, що вказані будівлі є об`єктами самочинного будівництва, а тому не можуть бути предметом поділу.
Суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи на підставі недопустимих доказів, адже встановлення факту самочинного будівництва не входить до предмета будівельно-технічної експертизи.
Аргументом касаційної скарги також є те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про дослідження висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи, оціночно-будівельної експертизи від 17 липня 2020 року № 0907/20 відповідно до якого поділ спірного житлового будинку технічно неможливий.
Додатково зазначає, що висновок експерта суперечить експертним методикам про застосування яких зазначає експерт, адже експертом не обстежувався технічний стан несучих конструкцій, крім того він не містить розрахунку несучої здатності стін та перегородок, як і не містить розрахунку фізичного зносу будинку.
Аргументом касаційної скарги також є те, що експерт неправильно визначив можливий поділ будинку без забезпечення одного із співвласників приміщення інженерним обладнанням, оскільки приміщення із газопостачанням, водопостачанням та водовідведенням виділені лише одному із співвласників та не дослідив можливість оснащення інших приміщень відповідними комунікаціями.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У вересні 2022 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому у задоволенні касаційної скарги просить відмовити, посилаючись на необґрунтованість її доводів.
Позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції здійснив поділ спірного майна правильно. Господарські будівлі є складовими головної речі, відображені в технічних паспортах. Самовільно збудованими є лише сарай літ «З» та баня літ «Е».
Аргументом відзиву на касаційну скаргу є також те, що позивач вважає правильним висновок апеляційного суду про відхилення дослідження висновку експерта                                   від 17 липня 2020 року, адже відповідач пропустив строк надання документів на стадії апеляційного розгляду справи.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 22 серпня 2022 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував цивільну справу із Кіровського районного суду м. Кіровограда. 
08 вересня 2022 року цивільна справа № 404/7307/04 надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 29 листопада 2022 року справу призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Кіровський районний суд м. Кіровограда рішенням від 26 вересня 2013 року розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 18 вересня 1993 року.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
07 травня 2003 року на ім`я ОСОБА_2 придбано житловий будинок з надвірними будівлями під номером АДРЕСА_1 . Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку                               від 07 травня 2003 року, який посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю. В. та зареєстрований в реєстрі за № 1013, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 619055                      від 23 травня 2003 року Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , 31 травня 2013 року автомобіль Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 .
Апеляційний суд встановив, що позов ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики у формі боргової розписки спочатку був пред`явлений до                      ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проте в подальшому відносно останньої був залишений без розгляду.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2014 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.
У висновку експертів за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 09 листопада 2015 року № 1 зазначено, що поділ приміщень житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_1 за літ. «А,а,а1,а2» на дві окремі ізольовані квартири з окремими виходами назовні та рівнем комфорту не нижчим за ті, які регламентовані ДБН В.2.2-15-05 Будинки і споруди, житлові будинки, та прилеглих надвірних будівель та споруд згідно часток 1/2 та 1/2 вбачається можливим при умові відступу від ідеальних часток.
Експертом у відповідності до вищевказаного висновку було запропоновано два варіанти розподілу спірного будинку.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 травня 2015 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу.
Згідно висновку експерта № 1358 судової автотоварознавчої експертизи, складеного 27 липня 2015 року експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, середня ринкова ціна КТЗ Volkswagen Transporter Т4 Combi 2.4 TDi,               2003 року випуску, станом на момент проведення експертизи (27 липня 2015 року) складає 183 473,90 грн.
Згідно обліково-реєстраційних даних Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району та НАІС ДАІ МВС України, автомобіль Volkswagen Transporter, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 09 червня 2015 року перереєстровано на нового власника.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 24 червня 2020 року, за клопотанням позивача, у справі призначив повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручив експертам Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Згідно висновку експерта від 19 квітня 2022 року № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27 за результатами проведення вказаної експертизи дослідженням встановлено, що відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва поділити в натурі будинок та господарсько-побутові будівлі (без врахування самочинно збудованих об`єктів), що знаходяться на АДРЕСА_1 з дотриманням рівності ідеальних часток співвласників у співвідношенні 1/2 частини кожного із них, що унеможливлює надання варіантів такого поділу.
Експерт на розгляд суду запропонував два технічно можливі варіанти розподілу в натурі житлового будинку та господарсько-побутових будівель (без урахування самочинно збудованих об`єктів), що знаходяться на АДРЕСА_1 при визначенні ринкової вартості житлового будинку 397 245 грн.
У першому варіанті відступ від ідеальних часток в одиницях ринкової вартості поліпшень (житлового будинку та господарсько-побутових будівель та споруд) становить:
- для співвласника № 1 з фактичною часткою 21/50, що на 4/50 менше його ідеальної частки 1/2 - 31 780 грн менше;
- для співвласника № 2 з фактичною часткою 29/50, що на 4/50 більше його ідеальної частки 1/2 - 31 780 грн більше.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до варіанту № 1 розподілу в натурі будинку та господарсько-побутових будівель (без врахування самочинно збудованих об`єктів), що знаходяться на АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток грошова компенсація для співвласника № 1 складає 31 780 грн через зменшення його ідеальної частки.
Згідно з вищенаведеним варіантом розподілу в натурі житлового будинку та господарських будівель та споруд, співвласники можуть мати в своєму користуванні відокремлені частини житлового будинку з окремими виходами на зовні. Також всі співвласники можуть мати у своєму користуванні надвірні будівлі та споруди.
Відповідно до другого варіанту розподілу фактична частка по залишковій вартості становить:
- для співвласника № 1 - 28/50, що на 3/50 більше його ідеальної частки;
- для співвласника № 2 - 22/50, що на 3/50 менше його ідеальної частки.
Відступ від ідеальних часток в одиницях ринкової вартості земельних поліпшень (житлового будинку та господарсько-побутових будівель та споруд) відповідно до ринкової (дійсної) вартості домоволодіння, яка на момент проведення дослідження складає 397 245 грн, становить:
- для співвласника № 1 з фактичною часткою 28/50, що на 3/50 менше його ідеальної частки 1/2 - 23 835 грн більше;
- для співвласника № 2 з фактичною часткою 22/50, що на 3/50 більше його ідеальної частки 1/2 - 23 835 грн менше.
Враховуючи вищенаведене, відповідно до варіанту № 2 розподілу в натурі будинку та господарсько-побутових будівель (без врахування самочинно збудованих об`єктів), що знаходяться на АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток грошова компенсація для співвласника № 2 складає 23 835 грн через зменшення його ідеальної частки.
Згідно із зазначеним варіантом розподілу в натурі житлового будинку та господарських будівель і споруд, співвласники можуть мати в своєму користуванні відокремлені частини житлового будинку з окремими виходами на зовні. Також всі співвласники можуть мати у своєму користуванні надвірні будівлі та споруди.
Відповідно до методичних вказівок, експертом під час надання варіантів розподілу житлового будинку на АДРЕСА_1 , наведено перелік будівельних робіт, які необхідно виконати співвласникам для відокремлення частин будинку, які відносяться до загальновиробничих робіт та орієнтовна вартість яких розрахована на автоматизованому програмному комплексі АВК-5 (3.6.3). Розрахунок наведений в додатку 5, який відноситься до обох варіантів розподілу, враховуючи те, що варіант розподілу житлового будинку є однаковим для обох варіантів, відповідно перелік будівельних робіт, які необхідно провести в будинку також стосується обох варіантів розподілу.
Загальна орієнтовна вартість робіт з переобладнання будинку для обох варіантів розподілу (розподіл житлового будинку однаковий для обох варіантів) складає                        33 165 грн без урахування ПДВ.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Верховний Суд у постанові від 30 березня 2020 року вказував, що постанова апеляційного суду, в частині вирішення позову про поділ автомобіля та визначення порядку користування земельною ділянкою, сторонами не оскаржувалося, тому не було предметом перегляду Верховним Судом.
За приписами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.
До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.
Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України), визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Згідно із статтею 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Аналогічні норми містяться і у Сімейному кодексі України, який діє на час розірвання шлюбу та розгляду спору.
Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Положеннями п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»                     № 11 від 21 грудня 2007 року передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, тому здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У статті 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Апеляційний суд ухвалою від 24 червня 2020 року, за клопотанням позивача, у справі призначив повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Згідно висновку експерта від 19 квітня 2022 року № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27 за результатами проведення вказаної експертизи дослідженням встановлено, що відсутня технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів в галузі будівництва поділити в натурі будинок та господарсько-побутові будівлі (без врахування самочинно збудованих об`єктів) з дотриманням рівності ідеальних часток співвласників у співвідношенні 1/2 частини кожного із них, що унеможливлює надання варіантів такого поділу.
Експертом на розгляд суду було запропоновано два технічно можливі варіанти розподілу в натурі житлового будинку та господарсько-побутових будівель (без урахування самочинно збудованих об`єктів), що знаходяться на АДРЕСА_1 при визначені ринкової вартості житлового будинку 397 245 грн.
Апеляційний суд вказував, що 22 червня 2022 року до Кропивницького апеляційного суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2 щодо висновків проведеної повторної судової будівельно-технічної експертизи, де він зазначав, що висновок експерта від 19 квітня 2022 року суперечить позиції Верховного Суду у цій справі, оскільки у висновку експерта пропонується здійснити поділ з урахуванням погреба (літ. «з»); вимощення (літ. «І»); гаража (літ. «Г»), які не є об`єктами речових прав на нерухоме майно, до того ж гараж (літ. «Г») є самочинно збудованим об`єктом. Також відповідач звертав увагу, що дослідницька частина висновку експерта не містить інформації про дослідження стану несучих та огороджувальних конструкцій.
До своїх пояснень ОСОБА_2 додав копію висновку експерта судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи від 17 липня 2020 року № 0907/20, згідно якого поділ будинку на АДРЕСА_1 є технічно не можливим.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції критично поставився до зауважень відповідача, оскільки вважав їх такими, що вони не ґрунтуються на належних доказах і зводяться до незгоди з висновком експерта. Надану копію висновку експерта судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної експертизи від 17 липня 2020 року № 0907/20  апеляційний суд не взяв до уваги, як недостовірний та недостатній доказ. З протоколу судового засідання суду апеляційної інстанції від 29 червня 2022 року вбачається, що апеляційний суд протокольною ухвалою повернув надані документи відповідачеві. 
Вищенаведеним також спростовуються аргументи касаційної скарги стосовно того, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання відповідача про дослідження висновку експерта судової будівельно-технічної експертизи, оціночно-будівельної експертизи від 17 липня 2020 року № 0907/20 відповідно до якого поділ спірного житлового будинку технічно неможливий.
При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту статті    115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим відповідно до статті 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.
У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.
Саме суди першої та апеляційної інстанцій як суди факту здійснюють дослідження та оцінку доказів. 
Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення. Вона провадиться в судовому засіданні з додержанням принципів усності, безпосередності та безперервності. Зокрема, під час судового розгляду справи суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясовує обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та досліджує в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються. З урахуванням змісту спірних правовідносин, обставин справи та зібраних у справі доказів суд під час розгляду справи по суті може змінити порядок з`ясування обставин справи та порядок дослідження доказів, про що зазначається у протоколі судового засідання (стаття 228 ЦПК України).
Оцінка доказів завершує весь процес доказування. Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти судом встановлені, на основі яких доказів, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів.Оцінка зібраних доказів здійснюється з точки зору їх достовірності, повноти, несуперечності, достатності на основі внутрішніх переконань.
Отже, враховуючи те, що взаємної згоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто, ОСОБА_2 не погоджується з жодним варіантом розподілу будинку у відповідності з одним із двох запропонованих експертом, апеляційний суд, проаналізувавши та надавши оцінку зібраним у справі висновкам експертиз, іншим доказам у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про те, що за наслідками розгляду цієї справи за необхідне слід провести розподіл житлового будинку за варіантом № 1 висновку експерта за результатами проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2022 року № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27, який є найбільш оптимальним для сторін.
Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 де касаційний суд не відступив від висновків про те, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Відповідно до статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Враховуючи те, що під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено обставин, визначених статтею 113 ЦПК України для призначення повторної або додаткової експертиз, а відповідач таких клопотань не заявляв, колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги стосовно недоліків висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи від 19 квітня 2022 року № 2918/2919/20-27/1162-1165/22-27.
Верховний Суд також вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції встановлена лише та обставина, що державна реєстрація проведена лише відносно спірного будинку, натомість державна реєстрація не проведена відносно господарських будівель, а вказані будівлі є об`єктами самочинного будівництва, а тому не можуть бути предметом поділу, оскільки наведене спростовується матеріалами справи, змістом оскарженої постанови суду апеляційної інстанції, а також тим, що висновок про поділ майна був складений без урахування самочинно збудованих об`єктів.
Щодо аргументів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував правої позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04 грудня                          2013 року у справі № 6-130цс13 та постановах Верховного Суду від 04 квітня                       2019 року у справі № 750/4445/17-ц, від 06 листопада 2019 року у справі                                    № 127/14320/15-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 1008/339/12 та від 22 вересня 2021 року у справі № 587/1186/18 колегія суддів доходить таких висновків.
Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року № 6-130цс13).
У постанові Верховного Суду від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17 викладені висновки щодо виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, зокрема, що самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно зі статями 364, 367 ЦК України. Відсутність дозволу на будівництво, проєкту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 127/14320/15-ц вказував, що за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 1008/339/12 суд зазначав, що відсутність дозволу на будівництво, проект або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Наслідком самочинного будівництва є те, що особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 587/1186/18 Верховний Суд вказував, що головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
Таким чином колегія суддів відхиляє вказаний аргумент касаційної скарги, оскільки правові висновки у наведених заявником постановах не суперечать висновкам апеляційного суду, зробленим у цій справі.
Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами фактами і обставинами, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 22 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 А. І. Грушицький 
Судді                                                                                                             І. В. Литвиненко
                                                                                                                        Є. В. Петров
                                                                                                                        В. А. Стрільчук
                                                                                                                        І. М. Фаловська