Ухвала
 
12 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 205/7890/20
провадження № 61-12661ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2020 року, видане ОСОБА_3 державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є. Л., зареєстроване в реєстрі за № 2-860, в частині 1/2 спадкового майна, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а саме - частини домоволодіння АДРЕСА_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частину спадкового майна після смерті матері, а саме - на частину домоволодіння АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2020 року, видане ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко Є. Л., зареєстроване в реєстрі за      № 2-860, в частині 1/2 спадкового майна, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-3954, а саме - в частині 1/8 домоволодіння АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03 жовтня 1986 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-3954, а саме - на 1/8 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
13 грудня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження,  ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, в якій, посилаючись на  неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 листопада 2021 року. ОСОБА_1 також заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що з урахуванням воєнного стану і відсутності належної можливості контролювати рух справи в цьому провадженні строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду був пропущений і потребує поновлення. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2023 року визнано наведені у клопотанні ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків,  а саме - заявнику необхідно було: подати до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, в якій навести поважні підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази; надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням в ній передбаченої (передбачених) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга; зазначити інформацію про ціну позову, а також - сплатити судовий збір у встановлених порядку і розмірі. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
 
Визнаючи наведені у клопотанні ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року неповажними, Верховний Суд виходив з того, що формальне посилання заявника на введення воєнного стану, без наведення обґрунтування того, як це обумовило пропуск ним строку звернення до суду з касаційною скаргою в цій справі, не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.
 
На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які представником ОСОБА_1 - адвокатом Виприком С. О. здані на пошту 06 квітня 2023 року, а саме: заява про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року; уточнена касаційна скарга на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року; докази на підтвердження ціни позову.
 
Заява представника ОСОБА_1 - адвоката Виприка С. О. про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року мотивована тим, що ОСОБА_1 в межах строку на касаційне оскарження звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказане судове рішення, однак жодної відповіді з Верховного Суду не отримав. 05 грудня 2022 року він звернувся до нього (адвоката Виприка С. О.) за правовою допомогою. Того ж дня йому було повідомлено, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднена ухвала Верховного Суду від 15 липня 2022 року, якою його касаційну скаргу було повернуто. В подальшому 13 грудня 2022 року ОСОБА_1 повторно подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року.
 
Касаційне провадження у справі не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
За змістом наведених правових норм касаційний суд може поновити строк на касаційне оскарження згідно з частиною третьою статті 390 ЦПК України лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.
 
При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
 
Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.
 
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
 
Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
 
Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 08 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, яку ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року було повернуто заявнику у зв`язку з ненаведенням підстав касаційного оскарження судового рішення.
 
Ухвала Верховного Суду від 13 липня 2022 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 липня 2022 року.
 
Супровідним листом Верховного Суду від 21 липня 2022 року за вих. № 19577/0/222-22 копію ухвали Верховного Суду від 13 липня 2022 року разом з доданими до касаційної скарги матеріалами було направлено на адресу ОСОБА_1 , зазначену ним в касаційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 . 26 серпня 2022 року вказане поштове відправлення повернулося до Верховного Суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
 
Повторно з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся 13 грудня 2022 року, тобто більш ніж через п`ять місяців після закінчення строку на касаційне оскарження (08 липня 2022 року), через п`ять місяців з дати повернення його первісної касаційної скарги (13 липня 2022 року), а також більш ніж через 4 місяці з дати закінчення тридцятиденного строку з моменту отримання ним копії оскаржуваної постанови апеляційного суду (08 серпня 2022 року).
 
Той факт, що ОСОБА_1 не отримав копію ухвали Верховного Суду від 13 липня 2022 року про повернення його касаційної скарги, яка протягом місяця перебувала у відділенні поштового зв`язку за індексом, що відповідає адресі, зазначеній в його касаційній скарзі, не є поважною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
 
Посилання в заяві на укладення  ОСОБА_1 05 грудня 2022 року договору про надання йому правничої допомоги також не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки в заяві відсутні доводи про наявність у ОСОБА_1 перешкод для звернення за професійною правовою допомогою раніше, а також немає аргументів про неможливість самостійно ознайомитися з результатом розгляду його касаційної скарги.
 
Таким чином, відсутні обставини, які об`єктивно перешкоджали заявнику реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого строку, так як підстави, наведені в заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, не є поважними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, а залежали від самого заявника. 
 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
 
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
 
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.
 
Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судових рішень. Однак заявник не навів таких обставин. 
 
Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Оскільки наведені в заяві представника ОСОБА_1 - адвоката Виприка С. О. підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 рокує неповажними, а безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 185, 390, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко