ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

27 червня 2023 року 
справа №200/7617/21
адміністративне провадження № К/990/18506/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року (судді: Сіваченко І. В., Компанієць І. Д., Блохін А. А.)
у справі № 200/7617/21
за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі Електромережі»
до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Рух справи

Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДПС (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 грудня 2020 року № 00002155009, яким до Товариства застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 1  746 758,20 грн у відповідності до пункту 120.2 статті 120 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач за результатами камеральної перевірки уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість від 05 листопада 2020 року № 9288281722, поданого АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», прийняв спірне податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосував штрафні (фінансові) санкції у сумі 1746758,20 грн. Вважав, що жодного заниження податкових зобов`язань минулих податкових періодів, як кваліфікуюча ознака для сплати штрафу у розмірі 3%, з боку платника податків не вбачається. В той же час, зауважив, що відповідно до пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції Закону № 591-ІХ від 13 травня 2020 року) за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19), штрафні санкції не застосовуються. Крім того, на думку позивача, відповідальність, передбачена пунктом 120.2 статті 120 ПК України, не є відповідальністю за порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, адже відповідальність за порушення декларування та сплати податку на додану вартість передбачена іншими нормами ПК України, а саме статтями 120.1 та 126 цього кодексу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року (суддя - Ушенко С. В.) в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що підставою для подання позивачем до контролюючого органу уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2019 року від 05 листопада 2020 року за № 9288281722 стало самостійне виявлення факту заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за вересень 2019 року. При цьому позивач не виконав вимоги абзацу 4 пункту 50.1 статті 50 ПК України щодо сплати суми недоплати та штрафу у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку, що є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді штрафу у розмірі п`яти відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати) згідно з пунктом 120.2 статті 120 ПК України.

Щодо посилань позивача на звільнення від відповідальності за порушення абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 ПК України на підставі пункту 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ цього кодексу, суд першої інстанції зазначив, що таке звільнення не поширюється на випадки порушення платниками податків, зокрема, нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, чому відповідають спірні правовідносини.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу Товариства задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 09 грудня 2020 року № 00002155009, стягнуто на користь Товариства за рахунок бюджетних асигнувань податкового органу судовий збір в сумі 56 750 гривень.

Ухвалюючи постанову, суд апеляційної інстанцій виходив з того, що відповідач не довів, що уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість за вересень 2019 року був розрахований та наданий у зв`язку з помилкою, зробленою платником податку у податковій декларації у минулих періодах. Суд зазначив, що позивач подав 05 листопада 2020 року уточнюючий розрахунок до Декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року (який був предметом спірної камеральної перевірки) та повторно відобразив зменшення податкового кредиту в розмірі 34 935 163,84 грн, внаслідок обставин, які здійснені на виконання постанови Верховного Суду від 10 вересня 2019 року по справі № 910/13267/18 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про визнання правочину недійсним та рішення Північного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2020 року по справі № 910/1065/20 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на це суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, надаючи уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість за вересень 2019 року не самостійно виправляв допущену ним особисто помилку, а приводив у відповідність дані своєї податкової звітності, які змінились, тому відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 50.1 статті 50 та пункту 120.2 статті 120 ПК України.

Аналіз пункту 50.1 статті 50, пункту 120.2 статті 120 ПК України вказує на те, що ключовим аспектом для застосування штрафних санкцій є обставини заниження платником податкових зобов`язань. У цих правовідносинах факт недоплати позивачем податкового зобов`язання відсутній, тому, самостійно приведення у відповідність даних податкової звітності, не є недоплатою податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що свідчить про помилковість висновків податкового органу, викладених в акті перевірки.

22 травня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 200/7617/21, провадження за якою відкрито ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2023 року, справу витребувано з суду першої інстанції.

12 червня 2023 року справа № 200/7617/21 надійшла до Верховного Суду. 

Доводи касаційної скарги

Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми пункту 50.1 статті 50 ПК України.

Контролюючий орган в обґрунтування касаційної скарги зазначає, що судом апеляційної інстанції допущено неправильне тлумачення норм пункту 50.1 статті 50 ПК України (щодо підміни поняття «самостійного виправлення допущеної платником податку помилки при поданні уточнюючого розрахунку» на «самостійне приведення у відповідність даних податкової звітності»), що призвело до не застосування норм пункту 120.2 ст.120 ПК України (щодо застосування до платника податків відповідальності у вигляді штрафу у розмірі п`яти відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).

Аналізуючи положення пункту 50.1 статті 50 ПК України, скаржник наголошує на тому, що податкове законодавство чітко визначає дії платника при виявленні ним факту заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів:
- або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;
- або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Відповідач зазначає, що пунктом 50.1 статті 50 ПК України не передбачено будь-яких винятків, які б звільняли платника від ненарахування та несплати штрафних санкцій при самостійному виявленні факту заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, та не містять такого визначення як самостійне приведення у відповідність даних податкової звітності.

У зв`язку з цим відповідач вважає, що норми пункту 50.1 статті 50 ПК України щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності:
- слід тлумачити, як «норми, які не передбачають право на звільнення платника від ненарахування та несплати штрафних санкцій при самостійному виявленні факту заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів на підставі самостійного приведення у відповідність даних податкової звітності»;
- слід застосовувати «відповідно до спірних правовідносин, при виправленні платником податків у раніше поданій ним звітності суми заниженого податкового зобов`язання, яка не була сплачена у встановлені цим Кодексом строки, без самостійної сплати грошового зобов`язання штрафу, передбаченого пунктом 50.1 статті 50 ПК України, а відповідно до пункту 120.2 статті 120 ПК України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 ПК України, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати)».

Відповідач просить касаційну скаргу задовольнити, постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року по справі №200/7617/21 скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

16 червня 2023 року від позивача на адресу суду надійшов відзив на касаційну скаргу податкового органу, в якому Товариство просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Обставини справи

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що 21 жовтня 2019 року позивач подав до контролюючого органу декларацію з податку на додану вартість за вересень 2019 року, в якій ним, на підставі постанови Верховного Суду від 10 вересня 2019 року по справі № 910/13267/18 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про визнання правочину недійсним, зменшено суму податкового кредиту на 34 935 163,84 грн, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 43  351 529,00 грн.

В подальшому, на виконання рішення Північного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2020 року по справі № 910/1065/20 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про зобов`язання вчинити певні дії, останнім були сформовані і направлені на адресу позивача розрахунки коригування до податкових накладних, якими зменшені податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 34  935 163,84 грн.

У зв`язку з отриманням позивачем зазначених розрахунків, ним 16 жовтня 2020 року подано уточнюючий розрахунок до декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року, яким збільшено суму податкового кредиту на 34 935 163,84 грн, що призвело до зменшення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2019 року до 8 416 346 грн.

20 жовтня 2020 року позивач подав до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за вересень 2020 року, якою зменшено суму податкового кредиту на 34 935 163, 84 грн (р. 3-6 таблиці 2 Коригування податкового кредиту Додатка 1 до Декларації з податку на додану вартість за вересень 2020 року).

Після цього, позивач, як платник податку, у зв`язку із самостійним виявленням помилки у раніше поданій ним декларації з податку на додану вартість, а саме факту заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість за вересень 2019 року, 05 листопада 2020 року за № 9288281722 подав до контролюючого органу уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість за вересень 2019 року, яким зменшено суму податкового кредиту на 34 935 163, 84 грн, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість до 43 351 529 грн.

Офісом великих платників податків ДПС на підставі підпункту 191.1.1 пункту 191.1 статті 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 200.10 статті 200 ПК України, у порядку, передбаченому підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пунктом 76.3 статті 76 цього кодексу, проведено камеральну перевірку уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість від 05 листопада 2020 року № 9288281722 за вересень 2019 року, поданого АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», за результатами якої складено акт №290/28-10-50-09/00131268 від 11 листопада 2020 року, яким встановлено порушення Товариством вимог абзацу 4 пункту 50.1 статті 50 ПК України.

Як вбачається з акта перевірки, відповідач вважає, що позивач при самостійному виявленні факту заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, не нарахував та не сплатив суму штрафу (3%) у зв`язку з виправленням помилки в уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість від 05 листопада 2020 року № 9288281722 за вересень 2019 року.

На підставі акта перевірки керівник податкового органу прийняв податкове повідомлення-рішення №00002155009 від 09 грудня 2020 року про застосування до позивача штрафу на суму 1  746 758,20 грн у відповідності до пункту 120.2 статті 120 ПК України.

Правове регулювання 

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до абзацу 2 пункту 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 ПК України, що входить до розділу V - Податок на додану вартість, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (пункт 203.2 статті 203 ПК України).

Порядок внесення змін до податкової звітності регулюється статтею 50 ПК України.

Так, абзацом першим пункту 50.1 статті 50 ПК України установлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку (абзаци третій, четвертий, п`ятий пункту 50.1 статті 50 ПК України).

Відповідно до пункту 120.2 статті 120 ПК України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім, п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності - тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).

При самостійному донарахуванні суми податкових зобов`язань інші штрафи, передбачені цією главою Кодексу, не застосовуються.

Висновки Верховного Суду

Положення абзацу четвертого пункту 50.1 статті 50 ПК України підлягають застосуванню у разі самостійного виявлення (у тому числі за результатами електронної перевірки) платником податку факту заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів. 

Виявлення цього факту зобов`язує платника податку надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Невиконання платником податків вимог, передбачених, зокрема, абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 ПК України, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати) та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, що передбачено пунктом 120.2 статті 120 ПК України.

Як установив суд апеляційної інстанції, 21 жовтня 2019 року позивач подав декларацію з податку на додану вартість за вересень 2019 року, в якій ним, на підставі постанови Верховного Суду від 10 вересня 2019 року по справі № 910/13267/18 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про визнання правочину недійсним, зменшено суму податкового кредиту на 34 935 163,84 грн, у зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 43 351529,00 грн.

В подальшому, на виконання рішення Північного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2020 року по справі № 910/1065/20 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про зобов`язання вчинити певні дії, останнім були сформовані і направлені на адресу позивача розрахунки коригування до податкових накладних, якими зменшені податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 34  935 163,84 грн.

За висновками акта камеральної перевірки Товариство подано уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість від 05 листопада 2020 року, яким збільшено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту (ряд.18), яке сплачується до державного бюджету на 34  935 167,00 грн та не нараховано (рд.18.1) суму штрафу в розмірі 3%, зв`язку з самостійним виправленням помилок.

При цьому, суд апеляційної інстанції установив, що позивач сплатив зобов`язання на загальну суму 209714665, 80 грн; самостійно відобразив в декларації за вересень 2019 року зменшення податкового кредиту на суму 34 935 163,84 грн; самостійно відобразив в декларації за вересень 2020 року зменшення податкового кредиту на суму 34 935 163,84 грн; подано уточнюючий розрахунок до Декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року, яким позивач сторнував (відмінив) зменшення свого податкового кредиту на суму 34 935 163,84 грн; подав 05 листопада 2020 року уточнюючий розрахунок до Декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року та повторно відобразив зменшення податкового кредиту в розмірі 34 935 163,84 грн.

Як правильно наголосив суд апеляційної інстанції, позивач подавав уточнені розрахунки до податкових декларацій вересня 2019 та вересня 2020 років з метою визначити, в якому періоді повинні бути здійснені коригування податкового кредиту на суму 34 935 163,84 грн, і фактично позивач вважав, що в вересні 2019 року, адже підставою для такого коригування є рішення Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 910/13267/18. Однак, враховуючи фактичну сплату такої суми раніше у 2017 та 2018 роках, у позивача при поданні уточнених розрахунків не було недоплати і він не повинен був сплачувати такі зобов`язання.

Докази, які б підтверджували помилковість первинних розрахунків з податку на додану вартість, які надавались позивачем в 2019 році, відповідач не надав.

Відповідач не довів, що уточнюючий розрахунок з податку на додану вартість вересень 2019 року був розрахований та наданий у зв`язку з помилкою, зробленою платником податку у податковій декларації у минулих періодах.

Позивач подав 05 листопада 2020 року уточнюючий розрахунок до Декларації з податку на додану вартість за вересень 2019 року (який був предметом спірної камеральної перевірки) та повторно відобразив зменшення податкового кредиту в розмірі 34 935 163,84 грн, внаслідок обставин, які викликані на виконання постанови Верховного Суду від 10 вересня 2019 року по справі № 910/13267/18 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про визнання правочину недійсним та рішення Північного апеляційного господарського суду від 30 вересня 2020 року по справі № 910/1065/20 за позовом АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ДП «Енергоринок» про зобов`язання вчинити певні дії.

Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 805/9134/13-а (провадження №К/9901/1426/18), предметом спору у якій було правомірність податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу за порушення пункту 50.1. статті 50 ПК України, зазначав, що умовою для сплати штрафу є факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів. Отже, при виявленні помилок у податковій звітності, які не призвели до недоплати податкових зобов`язань штраф не сплачується.

Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №825/1960/14 (провадження №К/9901/9085/18), предметом позову в якій було правомірність податкового повідомлення-рішення про застосування штрафу на підставі пункту 120.2. статті 120 ПК України. В цій справі Суд констатував, що в межах спірних правовідносин факт недоплати позивачем податкового зобов`язання (об`єкт застосування штрафу) відсутній, оскільки позивач як суб`єкт спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість в розумінні пункту 209.2 статті 209 ПК України, не сплачує до бюджету суму податку на додану вартість, нараховану сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг. Більш того, на особовому рахунку платника податку існує переплата податку на додану вартість. Зазначене унеможливлює застосування штрафу до позивача на підставі пункту 120.2 статті 120 ПК України, та виключає склад податкового правопорушення в розумінні статті 109 цього кодексу.

У постанові від 31 січня 2018 року у справі № 826/20009/13-а (провадження № К/9901/2420/18) Верховний Суд за результатами аналізу пункту 50.1. статті 50 ПК України та встановлених у справі обставин, зазначив, що розмір штрафу визначається від суми недоплати (заниження податкового зобов`язання). Отже, при виявленні помилок у податковій звітності, які не призвели до недоплати податкових зобов`язань штраф не сплачується.

З огляду на встановлені у цій справі особливі обставини щодо виправлення Товариством помилок податкової декларації, які не призвели до недоплати податкового зобов`язання, оскільки фактична сплата суми 34 935 163,84 грн відбулась у 2017 - 2018 роках, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що об`єкт застосування штрафу відсутній. 

Разом з тим, суд приймає доводи заявника касаційної скарги стосовно того, що висновок суду апеляційної інстанції «про приведення звітності у відповідність» не узгоджується з нормами ПК України, які застосовуються при вирішенні цього спору. Однак, це не впливає на результат вирішення спору по суті.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, не знайшли свого підтвердження.

Результат касаційного перегляду судових рішень

Колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції дотримався норм процесуального права в частині дослідження і надання оцінки первинним документам, іншим доказам, наявним в матеріалах справи. Переоцінка доказів та/або додаткова їх перевірка є неможливою на стадії касаційного перегляду відповідно до положень статті 341 КАС України.

Суд апеляційної інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів учасників справи, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно, а, отже, і наведені відповідачем доводи в касаційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду апеляційної інстанції.

З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги відповідача, постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення її без змін. 

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2023 року у справі № 200/7617/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                     Р. Ф. Ханова 

Судді:                                                                                                               Л. І. Бившева

                                                                                                                    В. В. Хохуляк