ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 травня 2023 року                                                         м.Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Михайлюка М.І., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Максимчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Максимчук А.В. на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2023 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Хотин Чернівецької області, одруженої, з вищою освітою, має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за ч.1 ст.130 КУпАП, - 
УСТАНОВИВ
Короткий зміст оскарженого судового рішення.
Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2023 року  ОСОБА_1  визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 536,80 гривень. 
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказану постанову захисник Максимчук А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У своїй апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана постанова не відповідає фактичним обставинам справи, і тому суд дійшов хибного висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказує, що ОСОБА_1 пояснила поліцейським, що перебувала у подруги та дійсно випила вина, однак суд першої інстанції дійшов хибного висновку про винуватість останньої у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП, оскільки дозволений рівень алкоголю в крові водія не повинен перевищувати 0,2 проміле.
Зазначає, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, тому поліцейські безпідставно запропонували їх пройти огляд на стан сп`яніння.
Вказує, що поліцейськими було порушено право ОСОБА_1 на захист та не вручено їй копію протоколу та акту огляду.
Додає, що всупереч вимогам Інструкції під час огляду були відсутні 2 свідків.
Вважає, що поліцейськими порушено вимоги Інструкції та не направлено ОСОБА_1 для проходження огляду у медичний заклад.
___________________________________________________________________
ЄУНСС 727/1276/23                Головуючий в І інстанції: Бойко М.Є.
Номер справи 33/822/299/23                Суддя-доповідач: Марчак В.Я.

Під час апеляційного розгляду доповнила апеляційну скаргу та вказала, що ОСОБА_1 перебувала у стані крайньої необхідності, оскільки сіла за кермо, щоб відвезти малолітню дитину додому і надати їй медичну допомогу. Малолітня дитина ОСОБА_1 має хронічні захворювання і потребувала термінового лікування, а тому ОСОБА_1 діяла в інтересах дитини.
Обставини, встановлені Судом першої інстанції.
Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 05.02.2023 року, о 00 годині 20 хвилин, по вул. Комарова 8 А, в м. Чернівці, керувала транспортним засобом марки «VOLVO V50», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різким запахом алкоголю з порожнини рота, порушенням мови та координації рухів, поведінкою, що не відповідала обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Позиції учасників апеляційного провадження.
Захисник Максимчук А.В. та ОСОБА_1 підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити.
Мотиви Суду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що доводи, на які посилається захист в апеляційній скарзі, не знаходять свого підтвердження в ході апеляційного перегляду і вони не впливають на законність висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки це підтверджується збірними доказами, наявними в матеріалах справи.
Проте, в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що ввечері 04 лютого 2023 року вона разом із своєю трирічною дочкою поїхала в гості до подруги, в якої планували залишитись на ночівлю. Вказала, що її дочка часто хворіє через знижений імунітет, з січня 2023 року хворіла гострою інфекцією верхніх дихальних шляхів та назофарингітом. Їй було призначене лікування у виді таблеток, а у випадку загострення стану – інгаляцій. Будучи ввечері у подруги, вона дала дитині необхідні таблетки, діти гралися, жодних підозр щодо погіршення стану не виникало. Після того, як діти лягли спати, вони з подругою випили по половині бокалу вина. Однак, через деякий час дитині стало погано, вона почала сильно кашляти і задихатись, тому їй необхідна була термінова інгаляція. Так як була комендантська година і не було можливості викликати таксі, ОСОБА_1 була змушена сісти за кермо і терміново їхати з дитиною додому, щоб надати їй необхідну первинну медичну допомогу. За швидкою медичною допомогою не зверталася, оскільки всі необхідні ліки були у неї вдома, вона живе неподалік від подруги та змогла б надати дитині швидше медичну допомогу.
Після проведеної інгаляції дитині стало легше, і зранку ОСОБА_1 в телефонному режимі проконсультувалась з лікарем та 06.02.2023, у перший робочий день, звернулась в лікарню для проведення обстеження, що підтверджується відповідною випискою. Відмовилась від проходження огляду, оскільки перебувала в дуже знервованому стані, хвилювалася за здоров`я дитини і поспішала надати їй допомогу, оскільки могли настати тяжкі наслідки для дитини, зокрема – розвинутись пневмонія.
Вважає, що діяла правильно, оскільки своїми діями відвернула загрозу для здоров`я дитини.
Дані доводи підтверджуються, наданими в судовому засіданні апеляційного суду медичними документами з КНП «Міська дитяча поліклініка», що підтверджують, що дочка ОСОБА_1 дійсно довготривало хворіла, зокрема, гострою інфекцією дихальних шляхів та назофарингітом, та 06.02.2021 ОСОБА_1 дійсно зверталась в лікарню для проведення обстеження.
Також, ОСОБА_1 вказала, що на час розгляду справи в суді першої інстанції, перебувала з дитиною на лікуванні за кордоном, тому не мала можливості надати відповідні пояснення щодо даної події та подати відповідні документи ні в суд, ні своєму захиснику.
Дослідивши ці обставини, апеляційний суд дійшов наступного.
Об`єктом правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, характеризується наявністю прямого умислу.
Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.
Суд вважає, що крайня необхідність – це суб`єктивне право кожної людини. ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності, усвідомлюючи, що існує реальна небезпека здоров`ю її малолітній дочці, і вона, як мати, у цій ситуації обрала найшвидший спосіб надання невідкладної медичної допомоги. В даному випадку вона вимушено порушила охоронювані державою інтереси у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Зволікання із доставкою малолітньої дочки додому, де були наявні необхідні ліки для відвернення наслідків, могли загрожувати здоров`ю дитини та погіршити її стан.
Статтями 17 та 18 КУпАП встановлено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена КУпАП або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Відповідно до змісту ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, вчинено нею в стані крайньої необхідності. 
ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , діяла в інтересах своєї трирічної дочки для відвернення можливої небезпеки для здоров`я внаслідок різкого погіршення її стану здоров`я (сильний кашель та задуха), тобто своїми діями вона відвернула настання більшої можливої шкоди, ніж порушення Правил дорожнього руху України.
Враховуючи наведене вище, та те, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності раніше не притягувалась, суспільно шкідливих наслідків від правопорушення не настало, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 було вчинено дії, які хоч і містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130КУпАП, але такими визнаватися не можуть, оскільки були вчинені в стані крайньої необхідності.
Тому, у відповідності до п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, справа підлягає закриттю через вчинення особою дій в стані крайньої необхідності.
Керуючись ст.ст.17,18,245,247,251,252,283, 294 КУпАП апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Максимчук А.В. – задовольнити частково.
Постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2023 року, якою  ОСОБА_1  визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 4 ч. 1ст. 247 КУпАП – вчинення дії особою в стані крайньої необхідності.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду                        [підпис]                        В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом        
Суддя Чернівецького
апеляційного суду      _________________   В.Я. Марчак
(посада)                           (М.П., підпис)                            (ПІБ)
02.05.2023 року 
(дата засвідчення копії)