КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 квітня 2023 року місто Київ
Справа 366/1535/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7155/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого        Желепи О.В.,
суддів:                  Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
секретар судового засідання Вєтчінова О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Янко Марії Ігорівни в інтересах Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року  (ухвалене в складі судді Ткаченко Ю.В. повний текст складено 30 грудня 2022 року) 
 
в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» про стягнення заборгованості з невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-
 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року позивач звернувся до  Іванківського районного суду Київської області з позовом до ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у розмірі 173 918,60 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 05 травня 2021 року по дату винесення судового рішення, моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 27000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 12 січня 2018 року по 05 травня 2021 року.
03 липня 2019 року ОСОБА_1 переведений на посаду провідного інженера відповідно до Наказу № 25-к від 02.07.2019 року.
Наказом № 40-к від 05 травня 2021 року позивача звільнено із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП (за власним бажанням). Одночасно в наказі вказано провести нарахування та виплату компенсації за невикористані щорічні відпустки тривалістю 88 календарних днів.
07 травня 2021 року позивачу видано лист ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» від 07 травня 2021 року, про наявність заборгованості перед ним  в загальній сумі 173918,60 грн. за період вересень 2020 - травень 2021 року.
Станом на день подачі позову до суду заборгованість не виплачена.
Намагаючись в позасудовому порядку вирішити спір, позивач направив на адресу реєстрації та на юридичну адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості по заробітній платі.
08 червня 2021 року, відповідач надав відповідь на претензію, а саме: «по закінченню «сезону тиші» підприємство почне повноцінно здійснювати господарську діяльність та отримуватиме дохід від реалізації лісогосподарської продукції». З такою відповіддю позивач не погоджується.
Позивач, тривалий час не отримував заробітну плату, а тому був позбавлений нормальних життєвих умов для існування, змушений був позичати гроші у знайомих за для задоволення елементарних своїх потреб (оплата комунальних рахунків, харчування, проїзд до роботи у транспорті, купівля засобів гігієни, лікарських засобів та інше). Позивач вважає, що достатній розмір  відшкодування завданих йому моральних страждань 20000 грн. (двадцять тисяч гривень).
Враховуючи приписи ч.1 ст.117 КЗпП України, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
 Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суму заробітної плати у розмірі 173 918 грн.
Стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05 травня 2021 року по 20 грудня 2022 року у сумі 298 411,20 грн .
Стягнуто з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарськепідприємство «Київоблагроліс» на користь   ОСОБА_1  моральну шкоду в сумі 20000 грн.
Стягнуто з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь Держави судовий збір у розмірі 4 723,29 грн  + 908 грн, що разом становить 5 631,29 грн.
Додатковим рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року задоволено заяву представника позивача   ОСОБА_1 адвоката Гайдай Олени Валеріївни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу .
Стягнуто з Державного підприємства«Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС»  на користь   ОСОБА_1 40000 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Янко М.І. в інтересах Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» 07 березня 2023 року направила на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року та постановити нове, яким у задоволені позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити повністю та відмовити в частині стягнення моральної шкоди.
 Вказує, що рішення суду прийнято за не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права,  що призвело до постановлення помилкового рішення.
Зазначає, що відповідач не заперечує заборгованість з невиплаченої заробітної плати за період вересня 2020 року по травень 2021 року, однак звертає увагу на джерело та історію походження зазначеної заборгованості.
Зокрема вказує, що станом на момент звільнення невиплата заробітної плати відбулась з вини керівництва. Однак, ДП СЛП «Київоблагроліс» не має на меті ухилитись від сплати заробітної плати позивачу та звертає увагу на надану суду першої інстанції інформацію, з метою висвітлення причини невиплати заробітної плати та її подальшого врахування під час підрахунку розміру середньомісячного заробітку, яке підлягає стягненню.
Вважає, що період підрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має обмежуватись початком збройної агресії РФ, тобто 24 лютого 2022 року
Вказував, що з урахуванням обставин виникнення заборгованості, початком збройної агресії РФ, наявністю безлічі помилок в рішенні, в даному випадку справедливим рішенням суду щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку було б задоволення вимог у розмірі 1 (однієї) гривні.
Ухвалою від 23 березня 2023 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
 
Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився про розгляд справи повідомлений. Клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, так як адвокатом не надано доказів, що саме він є представником учасників процесу в інших справах, яким він надав перевагу перед участю в судовому засіданні апеляційного суду.
 
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 липня 2022 року в частині стягнення  з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь  ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати у розмірі 173918 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Задовольняючи позовні вимоги  в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та моральної шкоди суд першої інстанції вважав,  що  ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» своєчасно не виконало покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з працівником у день його звільнення, а тому підлягає застосуванню ст. 117 КЗпП України.
Здійснивши розрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 травня 2021 року по 20 грудня 2022 року складає 298411,20грн. = (720,80*414), який підлягає стягненню з Відповідача на користь позивача.
Встановивши обсяг та характер душевних страждань, яких позивач зазнав, суд першої інстанції виходив із засад розумності і справедливості, а тому дійшов висновку про справедливість заявлених вимог щодо стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн. 
Однак, колегія не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи  та перевірено апеляційним судом, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка належить  ОСОБА_1 , на підставі наказу №03-к від 12 січня 2018 року позивача прийнято на посаду лісничого Києво-Святошинського агролісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» (запис 8) (а.с. 11-13, 14).
Наказом № 25-к від 02липня 2019 року позивача переведено на посаду провідного інженера (запис 9 торудової книжки серії НОМЕР_1 ).
Наказом №40к від 05 травня 2021 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с. 15,16).
Листом від 07 травня 2021 року №144 ДП «Спеціалізоване лісогосподарськепідприємство ««Київоблагроліс» повідомляє про наявність перед ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 173918,60 грн. та взяло на себе зобов`язання погашати заборгованість по мірі надходження обігових коштів на розрахунковий рахунок (а.с. 22).
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач на день звільнення остаточного розрахунку не отримав та у ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» була наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 173918,60 грн.
Оскільки встановлено порушення відповідачем положень КЗпП України щодо невиплати заробітної плати позивачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку підставі ст.117 КЗпП України
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром стягнутого з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 298411,20 грн. за період з 05 травня 2021 року по 20 грудня 2022 року, з таких підстав.
Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України, в редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Разом з тим, на час ухвалення рішення у даній справі стаття 117 КЗпП України відповідно до змін від 01 липня 2022 року була викладена у наступній редакції: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.
Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку №100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку №100).
Згідно п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються виплати  за  виконання  окремих   доручень   (одноразового характеру),  що  не  входять  в  обов`язки працівника (за винятком доплат   за   суміщення   професій   і   посад,   розширення   зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх  працівників,  а  також  різниці  в посадових  окладах,  що  виплачується  працівникам,  які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника  підприємства  або  його структурного підрозділу і не є штатними заступниками). 
З довідки ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» від 06 травня 2021 року № 00000000026  ОСОБА_1  вбачається, що заробітна плата за березень 2021 року становить 20616,70 грн., за квітень 2021 року - 14993,97 грн., що також узгоджується з розрахунковими листками за вказаний період (а.с. 19-21).
При визначенні середньої заробітної плати позивача за основу повинна братися заробітна плата (яка також включає доплату за збільшений обсяг робіт) за останні два повно відпрацьовані місяці - березень, квітень 2021 року.
        А тому середньоденний заробіток становить (20616,70  + 14993,97 грн.)/(38 робочі дні) - 937,12  грн. 
З моменту не проведення розрахунку по виплаті заробітної плати, тобто з 05 травня 2021 року по 20 грудня 2022 року (день ухвалення рішення судом першої інстанції) - було 409 робочих днів, а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 383282,08 грн. (409 робочі дні х 937,12 грн.).
Однак, слід зазначати, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).
Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13.
Як вбачається з матеріалів справи, сума невиплаченої заробітної плати позивачу у розмірі 173918 грн. більш, як вдвічі менша, ніж визначена у цій справі сума середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні (383282,08 грн.).
Вирішуючи питання щодо стягнення середнього заробітку, суд апеляційної інстанції враховує, що з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. Безумовно, що стан війни в Україні створює перешкоди для реалізації будь-яких прав.
А тому, беручи до уваги неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, підстави, що унеможливлювали здійснити відповідачу своєчасно виплатити заробітну плату, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат у сумі 20000 грн.
Зазначена сума не відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Тому, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні підлягають  задоволенню частково.
Оскільки виплата позивачу належних сум при звільненні не була проведена, то як наслідок позивач отримав право на компенсацію моральної шкоди (ст.237-1 КЗпП).
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків   і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Як роз`яснено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.
При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
З огляду на викладене, та дотримуючись принципів розумності й справедливості, суд вважає, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні , а розмір відшкодування моральної шкоди зменшенню з 20000 грн до 5000 грн.
При цьому суд виходить з того, що позивачем не надано доказів спричинення шкоди його здоров`ю не виплатою йому заробітної плати, а також не наведено доводів, які б давали суду підстави встановити, що саме 20 000 грн. є необхідною компенсацією для відшкодування спричинених позивачу моральних страждань. Також суд враховує,  що в період затримки розрахунку в державі діяли як карантинні обмеження так і був введений воєнний стан, що свідчить про те, що затримка розрахунку лише в незначний період мала місце з вини відповідача.  
 За правилами ч.1 ст.376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Враховуючи вищевикладене колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1   середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 298411,20 грн. за період з 05 травня 2021 року по 20 грудня 2022 року та ухвалення в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 20000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
 
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати в разі часткового задоволення позову відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 також розподіляються пропорційно задоволеним позовним вимогам.
 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
 Додатковим рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року стягнуто з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «КИЇВОБЛАГРОЛІС»  на користь   ОСОБА_1 40000 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу.
 
Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня  2022 року щодо розподілу судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутих з ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь  держави судового збору з 5631,21 грн. до 1939 грн 23 к., що складає 1% від задоволених позовних вимог судом першої та апеляційної інстанції.
Також підлягає зменшенню стягнуті додатковим рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року понесені позивачем витрат на правничу допомогу з 40000 грн до 18000 грн., оскільки за результатом апеляційного перегляду позовні вимоги позивача задоволено лише на 45%
Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року зупинено дію  рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня  2022 року, то колегія суддів вважає необхідним поновити дію вказаного рішення.
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  Янко Марії Ігорівни в інтересах Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» - задовольнити частково.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня  2022 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення вказаних вимог.
Стягнути з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»,  місцезнаходження: Київська область, смт. Іванків, вул. Івана Проскури, 24, код ЄДРПОУ 24219849 на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2   середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 20 000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня  2022 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши суму стягнутої моральної шкоди до 5 000 грн.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року щодо розподілу судових витрат змінити, зменшити розмір стягнутих з Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» на користь  держави судового збору з 5 631,21 грн. до1 939, грн 23 к.  
Додаткове рішенням Іванківського районного суду Київської області від 20 січня 2023 року змінити зменшити витрати стягнуті на правничу допомогу з 40 000 грн до 18 000 грн.
Поновити дію рішення Іванківського районного суду Київської області від 20 грудня 2022 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 12 квітня 2023 року.
Головуючий                                                                                    О.В. Желепа
Судді                                                                                                 В.А. Кравець
                                                                                                           О.Ф. Мазурик