Справа № 127/22902/22
Провадження № 22-ц/801/932/2023
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року	Справа № 127/22902/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О., 
за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., Кузьмікулкіної Т.А. – та її представника  ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про залишення заяви без розгляду від 16 березня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб Першої Вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, 
в с т а н о в и в:

В жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07.07.1982 року до 11.07.2022 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року заяву  ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб Першої Вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду,  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2023 року скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду. 
До початку судового засідання ОСОБА_2 подала доповнення до апеляційної скарги. Проте апеляційний суд вказані доповнення не враховує, оскільки вони подані поза межами строку на апеляційне оскарження та в порушення вимог ч. 2 ст. 364 ЦПК України не були надіслані іншим учасникам справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення виходячи з наступного.
Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що у жовтні 2022 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з даною заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 07.07.1982 року до 11.07.2022 року.
Під час розгляду справи представник ОСОБА_3 , яка є сестрою померлого ОСОБА_4 – адвокат Когутенко П.В. заперечував щодо задоволення заяви, оскільки вбачається спір про право.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Така позиція підтверджується також постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
З урахуванням викладеного, з огляду на те, що заінтересована особа ОСОБА_3 , яка є спадкоємцем 2 черги, заперечує проти встановлення факту, а тому встановлення факту, про який просить заявник, пов`язане з наступним вирішенням спору про право, суд приходить до висновку, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Згідно із частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Встановивши вказані обставини, з урахуванням ч. 4 ст. 315 ЦПК України судом першої інстанції цілком обґрунтовано прийняте рішення про залишенні заяви без розгляду.
З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі, з дотриманням норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області про залишення заяви без розгляду від 16 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 03 травня 2023 року.

Суддя-доповідач:                           В.П. Рибчинський
Судді:                                                         Л.О. Голота 
                                                                               Т.О. Денишенко