Справа №573/1186/22 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Замченко А. О.	
Номер провадження 33/816/195/23 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

16 травня 2023 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., з участю секретаря судового засідання Дейниченко О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення № 573/1186/22 за апеляційною скаргою захисника САПІЧА В. М. на постанову судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.12.2022, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 

визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_2 ,
захисника – адвоката Сапіча В. М. 

установив:

У поданій апеляційній скарзі захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 – адвокат САПІЧ В. М. просить скасувати постанову судді і закрити провадження у справі, оскільки огляд проводився газоаналізатором Алкотест 6810 Драгер, який не дозволений для застосування МОЗ України і Держспоживстандартом, безпідставно відхилений висновок медичного обстеження, ОСОБА_2 не одразу не поїхав до лікарні, оскільки був одягнутий у домашній одяг, а огляд пройшов протягом двох годин.
Постановою судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.12.2022 ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн із позбавленням права керування т/з на 1 рік. Стягнуто на користь держави 496,20 грн судового збору.
Згідно постанови, 13.09.2022 о 20:11 у м. Білопілля по вул. О. Олеся ОСОБА_2 керував автомобілем Toyota Camry, р. н. НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння відповідно до результату огляду на стан сп`яніння, проведеного у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер № 6810, та зафіксованого на нагрудний відеореєстратор поліцейського АА 00285, результат тесту 0,55‰, чим порушив п. 2.9а ПДР.
Вислухавши доводи ОСОБА_2 та його захисника Сапіча В. М., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати постанову судді та закрити провадження у справі,  перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративне правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України, а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1).
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч. 1-3 ст. 7 КУпАП).
Особа, яка вчинила правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення (ч. 1 ст. 8 КУпАП), а правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП). При цьому правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст. 10 КУпАП), а вчиненим з необережності правопорушення визнається, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).
Згідно з вимогами ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, суддею суду першої інстанції вказані вище вимоги законодавства України про адміністративні правопорушення дотримані не у повному обсязі.
Зокрема, є обґрунтованими та заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про проходження водієм ОСОБА_2 огляду в закладі охорони здоров`я на стан алкогольного сп`яніння на протязі двох годин.
Необхідно зауважити, що диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових чи підзаконних нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки учасників дорожнього руху, у тому числі осіб, які керують т/з, і встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, тому у протоколі та у постанові присутнє посилання на порушення вимог п. 2.9а ПДР, згідно яких водієві забороняється керувати т/з у стані алкогольного сп`яніння, а сама процедура огляду на стан сп`яніння закріплена у ст. 266 КУпАП, розділі X «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення; 2) у закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан сп`яніння затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан сп`яніння в інших закладах забороняється.
Здійснивши розгляд протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 315857 від 13.09.2022, суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що водій ОСОБА_2 керував т/з у стані алкогольного сп`яніння, згідно результатів огляду на Драгер № 6810 і зафіксованих на нагрудний відеореєстратор поліцейського АА00285, результат тесту 0,55‰.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 категорично заперечив, що знаходився під час керування т/з у стані алкогольного сп`яніння, був не згоден з результатами тесту, але погодився з ним, оскільки не був одягнутим належним чином. Коли він дізнався про наслідки, які його очікували, то ОСОБА_2 вирішив пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я протягом двох годин. У лікарні він пройшов медичний огляд, у тому числі і за допомогою дослідження крові на вміст етилового спирту, за результатами якого був зроблений висновок про те, що він не знаходився у стані алкогольного сп`яніння.
Вказані показання ОСОБА_2 підтверджуються: 
- висновком КНП БМР «Білопільська міська лікарня» щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння за № 67 від 13.09.2022, згідно якого у ОСОБА_2 ознак алкогольного сп`яніння не виявлено;
- актом медичного огляду КНП БМР «Білопільська міська лікарня» з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 67 від 13.09.2022, згідно якого ОСОБА_2 лабораторна діагностика проводилась за допомогою дослідження крові на вміст етилового спирту, згідно заключного аналізу і результатів огляду крові ознак алкогольного сп`яніння не виявлено;
- показаннями в апеляційному суду свідка ОСОБА_3 (лікар КНП БМР «Білопільська міська лікарня»), згідно яких він черговий лікар має право на проведення огляду осіб (водіїв) на стан алкогольного сп`яніння. Огляд ОСОБА_2 було проведено за результатами зовнішнього обстеження та за результатами дослідження крові, після чого було складено відповідний висновок;
- листом головного лікаря КНП БМР «Білопільська міська лікарня», згідно якого черговий лікар ОСОБА_3 мав право і допуск до проведення медичного огляду водіїв осіб на стан алкогольного сп`яніння.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
З огляду на викладене, незважаючи на те, що водій ОСОБА_2 хоч і пройшов огляд на стан сп`яніння на місці зупинки т/з за допомогою спеціального технічного засобу Драгер № 6810 і з дотриманням процедури такого огляду (відео фіксація), однак його вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, викликає певні сумніви, оскільки процедура проведення медичного огляду на стан сп`яніння в першу чергу повинна унеможливити керування водіями т/з у такому стані, а не з метою самої процедури. При цьому адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (ст. 23 КУпАП), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Конституційний Суд України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019 № 1-р/2019).
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). «Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні цього правопорушення в суді апеляційної інстанції установлено не було. При цьому всі можливості для усунення сумнівів були вичерпані, а сукупність зібраних та проаналізованих у справі доказів не дозволяє їх спростувати у категоричній формі та зробити беззаперечний і однозначний висновок про порушення ОСОБА_2 вимог п. 2.9а ПДР.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги захисника, то вони є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. При цьому не дають підстав для скасування постанови судді доводи апеляційної скарги захисника про те, що огляд проводився газоаналізатором Алкотест 6810 Драгер, який не дозволений для застосування МОЗ і Держспоживстандартом, оскільки відповідно листа Українського медичного центру сертифікації МОЗ № 45 від 18.01.2018, виріб медичний Drager Alkotest 6810 був зареєстрований в Україні згідно Порядку державної реєстрації медичної техніки та виробів медичного призначення, затверджений постановою КМУ від 09.11.2004 № 1497 (далі – Постанова), що підтверджується наявністю даних у архіві щодо свідоцтва про державну реєстрацію № 7261/2007 від 10.02.2010, термін дії до 10.02.2015. 01.07.2015 введений в дію Технічний регламент щодо медичних виробів (далі – ТР), затверджений постановою КМУ від 02.10.2013 № 753, згідно якого введення в обіг та/або в експлуатацію медичних виробів дозволяється після підтвердження відповідності їх вимогам цього ТР, а Постанова втратила чинність. Реєстр медичної техніки та виробів медичного призначення згідно ТР не ведеться. Використання медичних виробів «Газоаналізатори Drager Alkotest 6810», виробництва Drager Safety AG & Co. KGaA, Німеччина, які були завезені та реалізовані на територію України та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10.02.2010 до 10.02.2015 є можливим, а закінчення терміну дії свідоцтва означало припинення можливості їх ввезення та введення в експлуатацію, але не впливало на вироби, які вже були введені в експлуатацію використовувались у практиці. Відповідно ТР, оцінку відповідності проходить медична техніка, яка вводиться в обіг/експлуатацію, газоаналізатор «Драгер» відповідає затвердженому типу, був зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і отримав «сертифікат відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженого типу» (термін дії свідоцтва – 10.02.2010 до 10.02.2015). На підставі цього, газоаналізатор «Драгер 6810» з 10.02.2010 до 10.02.2015 було дозволено ввозити на митну територію України та вводити їх в експлуатацію (початок використання). Закінчення терміну дії цих документів не впливає на техніку, яка вже використовується. 
Таким чином газоаналізатори «Драгер», які були завезені і реалізовані на території України і введені в експлуатацію протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його в реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення з 10.02.2010 до 10.02.2015 можливо, за умови дотримання вимог щодо перевірці (калібруванню).
На підставі викладеного, постанова судді суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі – закриттю.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 

постановив:

Апеляційну скаргу захисника  САПІЧА В. М. задовольнити частково.
Постанову судді Білопільського районного суду Сумської області від 15.12.2022 відносно ОСОБА_4 скасувати через неправильне застосування суддею суду першої інстанції норми матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов