ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/404/23                Головуючий суддя І інстанції Задорожна А. М.
Провадження № 33/818/370/23        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       19 квітня 2023 року                                                м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю особи, яка притягається до відповідальності – ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Зольнікової В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 09 березня 2023 року стосовно ОСОБА_1 , -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, мешканка м. Харкова,
- визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.
       Постановою встановлено, що  ОСОБА_1 05.01.2023 року о 23.03 год. в м. Харкові пр-т Героїв, буд. 57/63 керувала транспортним засобом MAZDA CX-5 д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водій пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки ТЗ за допомогою «ДРАГЕР» 7510 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД у лікаря нарколога у встановленому законом порядку відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
       В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, посилаючись на те, що працівники поліції не зупиняли її, а тому, на її думку, вона не була водієм, отже працівники поліції не мали права вимагати від неї пройти огляд на стан сп`яніння. Вказує, що вона не відмовлялась від проходження огляду, а лише заперечувала факт керування автомобілем. Вважає, в протоколі працівники поліції невірно зазначили пункт Правил дорожнього руху України. В судове засідання в суд першої інстанції не викликалась, що позбавило її права захисту. Також вважає, що в оскаржуваній постанові незаконно зазначено, що вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника Зольнікової В.О., які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винною, суд першої інстанції послався на відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення, довідці про отримання посвідчення водія, відеозаписі з нагрудної камери працівників поліції, направленні на огляд водія.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 2) вбачається, що ОСОБА_1 керувала автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Водій пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору ДРАГЕР та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР ОНД у лікаря нарколога у встановленому законом порядку відмовився.
       Аналізуючи зміст цього протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 була ознайомлена з відомостями цього протоколу, про що свідчить її власноручний підпис у цьому протоколі в графі «Особа, яка ознайомлена з місцем та часом розгляду справи», а також у графі «Підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (зі змістом протоколу ознайомлений, копію протоколу отримав, внесені про мене дані – правильні)».
       Також, належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ані ОСОБА_1 , ані її захисником не оскаржувалися, тобто останні не зверталися із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва із питанням ініціювання проведення службової перевірки щодо неправомірних дій працівників поліції під час складення ними протоколу, не зверталися із позовом до суду в порядку КАСУ на дії працівників поліції, а також не зверталися із відповідними заявами у порядку, передбаченому КПК України до правоохоронних органів, що вочевидь унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.
       Отже, враховуючи відсутність будь яких скарг сторони захисту щодо дій працівників поліції під час складення ними протоколу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколі відповідають дійсності, а такі апеляційні доводи є необґрунтованими.
Крім того, в матеріалах справи міститься відеозапис події за участю ОСОБА_1 , який був зафіксований на нагрудну камеру працівників поліції (арк. 4), відповідно до відомостей якого, вбачається, що працівники поліції підійшли до ОСОБА_1 , яка стояла біля свого автомобіля, який був розташований біля під`їзду багатоповерхового будинку. Остання повідомила працівників поліції, що тільки під`їхала та чекає свого чоловіка, щоб він допоміг їй з речами. Працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що вони їхали за нею та все це бачили.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомила, що вона керувала автомобілем, заїхала до себе у двір, припарковала автомобіль біля свого дому та чекала на свого чоловіка, а у цей час до неї підійшли працівники поліції.
Враховуючи такі пояснення ОСОБА_1 , які вона надавала на місці події працівникам поліції та в залі суду апеляційної інстанції, у суду апеляційної інстанції не виникла будь-яких сумнівів щодо того, що за кермом автомобіля була саме ОСОБА_1 , що спростовую твердження апелянта про те, що вона не керувала автомобілем.
Крім того, відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівники поліції під час спілкування з ОСОБА_1 виявили у останньої ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події, а також у закладі охорони здоров`я, від чого ОСОБА_1 відмовилась. Після цього, працівники поліції роз`яснили їй, що стосовно неї буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, що ОСОБА_1 було зрозуміло.
Аналізуючи відомості цього відеозапису, об`єктивно вбачається, що ОСОБА_1 на пропозицію пройти огляд з використанням алкотестеру на місці її зупинки відповіла: «… Я не буду це робити». А на питання працівниківполіції проїхати до лікаря нарколога у заклад охорони здоров`я для проходження огляд на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 відповіла: «… Тим паче не буду цього робити».
Отже твердження апелянта про те, що вона не відмовлялась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності та розцінюється апеляційним судом як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.
Крім того, в матеріалах справи міститься направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, наявність якого у матеріалах справи обумовлено вимогами п. 8 розділу ІІ Інструкції, що свідчить про відповідність дій працівників поліції під час складення протоколу вимогам цієї Інструкції.
 
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України,  водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія підтверджується довідкою (арк.3), що свідчить про те, що остання знає Правила дорожнього руху України, оскільки умовою отримання такого посвідчення є складання обов`язкового іспиту на знання цих Правил.
Отже, апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_2 умисно відмовилась від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто свідомо ігнорувала ПДР України, що свідчить про умисний характер вчиненого нею правопорушення, відповідно до ст. 10 КУпАП.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому її посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 09 березня 2023 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
       Суддя                                                 С.К. Шабельніков