ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2023 року
м. Київ
справа № 173/235/19
провадження № 51-2951км22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисників                                                  ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
                                                                       ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нова Тягінка Білозерського району Херсонської області, без постійного місця проживання та реєстрації, раніше неодноразово судимого, востаннє: вироком Олександрійським районним судом Кіровоградської області від 16 грудня 2009 року за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді довічного позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання зараховано період попереднього ув`язнення з 21 листопада 2018 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, цивільного позову, процесуальних витрат і речових доказів. 
Відповідно до обставин, установлених судом та детально наведених у вироку, 14 листопада 2018 року ОСОБА_6 зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 перебували за місцем проживання потерпілого ОСОБА_10 ( АДРЕСА_1 ), де сумісно вживали спиртні напої.
Цього ж дня в період часу з 12:00 до 23:00 між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які перебували у приміщенні вказаного вище будинку та продовжували розпивати спиртні напої, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник конфлікт, під час якого ОСОБА_6 схопив ножа побутового призначення та виказав погрозу на адресу ОСОБА_10 , щоб вгамувати останнього, після чого продовжив розпивати спиртні напої з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .
У подальшому, між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 повторно виник конфлікт, який перейшов у бійку, під час якої ОСОБА_6 почав наносити ОСОБА_10 удари кулаками у різні частини голови та тулубу ОСОБА_10 . Потерпілий, бажаючи захиститись від протиправних дій ОСОБА_6 , наніс лобовою частиною своєї голови один удар по голові ОСОБА_6 , після чого останній прийшов у стан сильної агресії та у цей момент у ОСОБА_6 виник прямий злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_10 , тобто умисне протиправне заподіяння йому смерті.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_6 14 листопада 2018 року у період часу з 12:00 до 23:00., перебуваючи у приміщенні вказаного вище будинку за вказаною адресою, озброївшись молотком, який знаходився на підлозі у кімнаті, де відбувалась бійка та, утримуючи його у правій руці, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому, що нанесенням удару молотком у життєво важливі органи людини можливо позбавити її життя, передбачаючи такі наслідки та бажаючи їх настання, застосовуючи достатню м`язову силу, умисно наніс зазначеним молотком один удар в потиличну частину голови потерпілого. Потерпілий ОСОБА_10 , бажаючи захистити своє життя, почав тікати від ОСОБА_6 , однак, ОСОБА_6 , бажаючи довести свій злочинний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_10 , до кінця, наздогнав ОСОБА_10 та вдруге наніс йому удар молотком в потиличну частину голови, внаслідок чого останній упав на ліжко, тим самим спричинивши останньому відкриту тупу черепно-мозкову травму з переломами кісток склепіння черепу. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на вбивство ОСОБА_10 , за допомогою своєї фізичної сили, стягнув його за ноги із ліжка на підлогу, де, перебуваючи у стані сильної агресії, діючи умисно, цілеспрямовано, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та розуміючи при цьому, що нанесенням ударів у життєво важливі органи можливо позбавити ОСОБА_10 життя, передбачаючи такі наслідки та бажаючи їх настання, продовжив наносити удари ногами, в ділянку голови, шиї та тулубу ОСОБА_10 , внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 у період часу з 21:00 до 23:00 ОСОБА_10 помер.
Після того, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вбив ОСОБА_10 , з метою переховування від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, 15листопада 2018 року близько 01:00 покинув місце скоєння злочину.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 червня 2022 року змінив вирок суду першої інстанції в частині встановлення порядку обчислення строку покарання ОСОБА_6 та постановив: строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши йому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК, у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 20 листопада 2018 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. У решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї позиції зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 115 КК, оскільки він нікого не вбивав. Вважає, що судовий розгляд кримінального провадження щодо нього здійснено незаконним складом суду. Як стверджує засуджений, йому суд не роз`яснив права на відбір присяжних, що призвело, на його думку, до порушення ст. 387 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Наполягає, що показання свідка ОСОБА_9 , покладені в основу обвинувального вироку, отримані з порушенням порядку ст. 225 КПК, є недопустимим доказом, адже її допит здійснено без участі сторони захисту, при цьому сторона обвинувачення не вжила достатніх заходів задля забезпечення ключого свідка до зали судових засідань. З цих же підстав уважає недопустимими доказами протоколи слідчих експериментів за участі цього свідка.
Зауважує, що з відеозаписом допиту свідка ОСОБА_9 , під час досудового розслідування, він не ознайомлювався, оскільки в умовах слідчого ізолятора відсутня можливість звуко- та відеовідтворення, з огляду на це вбачає порушення ст. 290 КПК.
Стверджує про невідповідність зазначення часу його фактичного затримання, зокрема не 21 листопада 2018 року, а 20 листопада 2018 року, в зв`язку з чим вбачає порушення його права на захист. Також акцентує на неякісному захисті під час розгляду кримінального провадження в судах попередніх інстанцій.
Крім іншого, засуджений зазначає про застосування щодо нього недозволених методів під час затримання та незаконного утримання у Верхньодніпровському відділі поліції, з огляду на це вважає вирок суду передчасним, адже на час ухвалення вироку працівниками Державного бюро розслідувань (далі - ДБР) здійнювалось досудове розслідування щодо працівників Верхньодніпровського відділу поліції.
Уважає незаконним огляд, проведений за адресою АДРЕСА_1 , оскільки, на його думку, фактично проведено обшук, а не огляд місця події, тому ця слідча дія повинна була проводитися на підставі ухвали слідчого.
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу засудженого заперечень не надходило.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підтримали доводи, наведені в касаційній скарзі, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти її задоволення, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Він є судом права, а не факту і під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є: істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливості скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через неповноту судового розгляду (ст. 410 КПК) та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження (ст. 411 КПК) чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Оспорювання засудженим в касаційній скарзі установлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії події, що зводиться до  тверджень про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, з огляду на вимоги ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Натомість зазначені обставини, на які, зокрема, посилається у своїй касаційній скарзі засуджений, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. Під час перегляду судових рішень колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, у тому числі аналогічні викладеним у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів уважає обґрунтованими й такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.
Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком  місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, вважаючи цей висновок обґрунтованим, зробленим на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Зміст вироку узгоджується з положеннями ст. 374 КПК, зокрема п. 2 ч. 3 цієї статті.
Мотивуючи висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК, суд першої інстанції послався на показання:
-                  потерпілої ОСОБА_11 (дружини ОСОБА_10 ), яка повідомила, що в листопаді 2018 року місцевий депутат познайомила її з раніше незнайомим ОСОБА_6 , пояснивши, що він має намір придбати будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Приблизно через 2-3 дні вони дійшли згоди, вона з чоловіком ОСОБА_12 отримала від ОСОБА_6 10 000 грн як оплату за будинок, склали при свідках - сусідках розписку про купівлю, після чого ОСОБА_6 поїхав. Разом з ОСОБА_6 була його співмешканка ОСОБА_9 13 листопада 2018 року вона посварилась з чоловіком та поїхала з дітьми до своїх батьків, чоловік залишився вдома сам. 14 листопада 2018 року чоловік приїхав до місця проживання її батьків, яке знаходиться приблизно за 8-9 км від с. Широке, сказав, що потрібні гроші, взяв 10 000 грн та поїхав додому.Надалі, 15 листопада 2018 року їй по телефону повідомила сусідка, що знайшла її чоловіка ОСОБА_12 у будинку замотаним у килим, після чого вона викликала поліцію. Будинок, який мав намір придбати ОСОБА_6 , був зареєстрований на іншу особу, з якою була домовленість на подальше оформлення будинку на покупця. Подальша доля отриманих за будинок грошей їй невідома. У будинку після вбивства ОСОБА_12 все було розкидано, наче щось шукали, у приміщенні був молоток. Будь-яких конфліктів з мешканцями села у її чоловіка не було;
- свідка ОСОБА_9 (співмешканки ОСОБА_6 ), яка була допитана в порядку ст. 225 КПК та повідомила, що  ОСОБА_6 мав намір придбати будинок у с. Широке. З будинку, який він хотів придбати, вийшла жінка на ім`я ОСОБА_13 , сказала приїжджати завтра, бо її чоловіка зараз немає вдома. На наступний день ОСОБА_6 оглянув будинок та дійшов з чоловіком на ім`я ОСОБА_12 згоди, ОСОБА_6 передав йому 10 000 грн, отримав документи та ключі від будинку, у присутності двох свідків була складена розписка, після чого вони разом стали розпивати пляшку горілки. До нотаріуса вони не звертались. На наступний день вона разом ОСОБА_6 побачила ОСОБА_12 , ОСОБА_6 запропонував піти до нього в гості, на що вона відмовилась та ОСОБА_6 пішов сам. Вона чекала його у дворі, змерзла, зайшла у будинок, де ОСОБА_6 та ОСОБА_12 вже розпивали пляшку горілки. ОСОБА_12 сказав, що горілки мало, попрохав її розтопити піч, а він з ОСОБА_6 поїхав ще за горілкою. Коли вони повернулись, почався скандал з приводу домової книги - ОСОБА_12 не хотів її віддавати, а ОСОБА_6 висловлював побоювання, що його виженуть з житла, після чого взяв зі стола ніж та почав махати ним в бік ОСОБА_12 , вона забрала у нього ніж, після чого вони заспокоїлись та знову сіли розпивати горілку. Пізніше ОСОБА_12 сказав, що йому зле, пішов прилягти, ОСОБА_6 ще випив горілки, дістав з-під стола молоток, пройшов за ОСОБА_12 до кімнати поруч, де він лежав на ліжку обличчям вниз та наніс йому сильний удар молотком по потилиці, потім вдарив другий раз у ту ж ділянку голови зі словами «щоб ти не мучився». Двері у кімнату, де лежав ОСОБА_12 , були відкриті, вона бачила момент нанесення ОСОБА_6 ударів ОСОБА_12 . Вона зайшла до кімнати, в цей час ОСОБА_6 стягнув ОСОБА_12 з ліжка, була велика калюжа крові, ОСОБА_12 лежав обличчям в підлогу, голова ззаду була повністю пробита у двох місцях. ОСОБА_6 хотів затягнути ОСОБА_12 під ліжко, не зміг та накрив його покривалом, перед цим забравши з кишені одягу ОСОБА_12 гроші у сумі 5 200 грн. Потім ОСОБА_6 кинув у піч молоток, яким наносив удари, рушник, яким витирав кров з підлоги та мобільний телефон ОСОБА_12 , вийнявши перед цим сім-карту «Київстар». ОСОБА_6 був весь в крові - руки, одяг, шапка, взяв телевізійний тюнер та сказав уходити, доки сусіди нічого не запідозрили. Вона разом з ОСОБА_6 прийшли до придбаного ним будинку, де він перевдягнувся, залишив закривавлені спортивні штани на ліжку, шапку - на підвіконні, викрадений телевізійний тюнер сховав під матрасом та сказав, що йде у магазин за горілкою. Вже було темно, вона лягла спати, зранку не було ні ОСОБА_6 , ні його речей, сумки та документів, лише її паспорт лежав на підлозі. На зв`язок він більше не виходив, до поліції вона боялась звернутись, бо не місцева.
Також суд першої інстанції врахував наявні письмові докази, зокрема: 
- дані протоколу огляду місця події з фототаблицею від 15 листопада 2018 року (буд. АДРЕСА_1 ), відповідно до якого встановлено місце вчинення злочину - гостинна кімната будинку за вказаною адресою, у якій виявлено труп ОСОБА_10 , замотаний у покривало, лежачий обличчям вниз головою до ліжка, краплини рідини бурого кольору, витягнуті з пічки обпалені предмети - корпус мобільного телефону, молоток побутового призначення, столові прибори. Під час огляду зразки рідини бурого кольору змиті на марлевий тампон, з приміщення кухні та вхідних дверей гостинної кімнати зняті сліди папілярного візерунку рук та вилучені корпус мобільного телефону, ударно-металева частина молотка для подальшого дослідження.;
- дані протоколу огляду трупа з фототаблицею від 15 листопада 2018 року, відповідно до якого виявлено труп ОСОБА_10 з тілесними ушкодженнями, який перебував у положенні обличчям вниз, головою до ліжка на підлозі, після зняття ковдри виявлено, що труп одягнений у джинси синього кольору, червону кофту та чорну футболку, потилична ділянка голови трупа має ушкодження - дві рани з нерівними краями. З трупа вилучено підньогтьовий вміст пальців обох рук;
- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 листопада 2018 року з додатком, за яким свідок ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_6 під № 3 за рисами обличчя, зачіскою та вусами, сукупністю інших ознак, як свого співмешканця, який в ніч з 14 на 15 листопада 2018 року вчинив вбивство ОСОБА_10 в буд. АДРЕСА_1 ;
 - дані протоколу огляду місця події від 16 листопада 2018 року (домоволодіння буд. АДРЕСА_1 ), відповідно до якого оглянуто домоволодіння, яке за показаннями потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_9 придбав за розпискою ОСОБА_6 , де виявлено та вилучено ковдру вовняну помаранчево-бордового кольору у клітину, сумку спортивну «Adidas» чорно-жовтого кольору, борт з тканини для дитячого ліжка з малюнком, простирадло рожевого кольору, рушник махровий рожевий, халат жіночий блакитного кольору з поясом, шорти спортивні синього кольору, іграшка м`яка «Миша» бежевого кольору, футболка жіноча рожева 46-го розміру, піджак трикотажний чорного кольору, джинсову дитячу кепку для дівчинки із надписом камінням «MISS», кофту жіночу трикотажну білу з капюшоном на блискавці, чоловічу сорочку розміром XLсірого кольору з малюнком, сарафан жіночий трикотажний біло-червоного кольору, футболку чоловічу білу розміром L, тапки жіночі фіолетового кольору розміром 39, кофту спортивну чоловічу чорного кольору «Regatta» розмір 16 на блискавці, всередені - флісова підкладка, на внутрішній поверхні знизу та на бірці є сліди, схожі на рідину бурого кольору, штани спортивні чоловічі чорного кольору з тканини плащовки марки «Adidas» розмір 9, на лівій штанині внизу є плями рідини бурого кольору у вигляді бризк. На ліжку у кімнаті виявлено та вилучено куртку чоловічу зимову на блискавці коричневого кольору, хутро світле, жилет трикотажний чоловічій «Adidas» бежево-синього кольору на блискавці, шапку трикотажну чорного кольору на флісовій підкладці із червоною смужкою, на зовнішній частині наявні сліди рідини бурого кольору у вигляді мазків, під матрасом на ліжку виявлено ТВ-тюнер «Q-150 HD-receiver» чорного кольору з кабелем, ніж кухонний із пластиковою рукояткою загальною довжиною 25 см;
- дані протоколуслідчого експерименту від 17 листопада 2018 року за участі свідка ОСОБА_9 , під час якого остання детально відтворилаобставини та спосіб вбивства ОСОБА_6 потерпілого ОСОБА_10 ; 
- дані протоколу слідчого експерименту від 19 листопада 2018 року за участі свідка ОСОБА_9 під час якого остання на манекені продемонструвала механізм нанесення ударів та знаряддя вбивства (молоток), за допомогою якого її співмешканець ОСОБА_6 14 листопада 2018 року близько 21:30 у приміщенні буд. АДРЕСА_1 завдав потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, від яких останній помер;
- дані протоколуогляду від 22 листопада 2018 року, під час якого свідок ОСОБА_9 поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 добровільно видала працівникам поліції каблучку з металу жовтого кольору, схожу на обручку, діаметром 19 мм, шириною 3,5 мм, проба відсутня, із внутрішньої сторони є надпис «Yuping»; 
- дані протоколуслідчого експерименту від 04 грудня 2018 року за участі обвинуваченого ОСОБА_6 , під час якого останній відтворив обставини вчиненого злочину, зокрема і про знаряддя вбивства, розташування, послідовність своїх дій, дій потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 ; 
- дані висновку судової трасологічної експертизи від 14 грудня 2018 року № 26/4.6/1185, відповідно до якого вилучені під час огляду місця події від 15 листопада 2018 року (буд.  АДРЕСА_1 ) одинадцять слідів папілярних узорів пальців рук придатні для ідентифікації за ними осіб, з них десять слідів залишені особою, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_9 ;
- дані висновку судово-медичної експертизи від 15 грудня 2018 року № 175-Е, відповідно до якого смерть ОСОБА_10 настала від відкритої тупої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння черепу, крововиливами під м`якими мозковими оболонками головного мозку. Виявлена при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 відкрита тупа черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння черепу в ділянках лівих тім?яної та потиличної кісток, з крововиливами під м`якими мозковими оболонками обох лобових, тім`яних, потиличних, скроневих долей головного мозку а також обох півкуль мозочку, внутрішньомозковими крововиливами в ділянках обох потиличної долей головного мозку та обох півкуль мозочку крововиливом в м`які покривні тканини голови в лівій тім?яно-потиличній ділянці могла утворитися від не менш ніж двократної ударної дії тупого твердого жорсткої конструкції предмета (предметів), слідоутворююча поверхня якого, прогнозовано, була сплощено-випукла (невиключно, подібно до бокової стінки циліндра), і була видовженою до 30-32 мм - в межах контакту; з синцями на шкірі верхнього та нижнього повік лівого ока, на перехідній обвідці нижньої губи, саднами на шкірі спинки носу, на шкірі підборіддя, які могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею або при співударі об такий (такі); всі ушкодження є прижиттєвими, знаходяться в прямому причинному зв`язку з причиною смерті та відносяться у сукупності до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, стосовно до живих осіб.
При судово-токсикологічному дослідженні крові етиловий спирт виявлений у концентрації 4, 72 проміле, що може відповідати стану сильного ступеня алкогольного сп`яніння відносно до живих осіб;
- дані висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 від 15 грудня 2018 року № 175- Е-Д, згідно з яким, враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , можна вважати, що за вказаним в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_9 механізмом можливість утворення виявлених у ОСОБА_10 ушкоджень не виключається; 
- дані висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 від 27 грудня 2018 року № 175- Е-Д, відповідно до якого, враховуючи характер та локалізацію виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , можна вважати, що за вказаним в протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_6 механізмом можливість утворення виявлених у ОСОБА_10 ушкоджень не виключається.
- висновок судово-психіатричного експерта від 10 січня 2019 року № 8, за яким ОСОБА_6   на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності або інший хворобливий стан психіки в період інкримінованого йому діяння не страждав і на час проведення експертизи не страждає. Виявляв раніше й виявляє на час проведення експертизи емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, на час проведення експертизи також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Даючи оцінку вищенаведеним доказам, місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, визнав їх належними й допустимими, такими, що в сукупності підтверджують, визначені ст. 91 КПК, обставини, які підлягають доказуванню, не містять суперечностей, доповнюють один одного, та дійшов висновку про доведеність  винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення і правильно кваліфікував його дії за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Доводи касаційної скарги засудженого про те, що показання свідка ОСОБА_9 отримані з порушення порядку ст. 225 КПК, а, отже, повинні бути визнані недопустимим доказом, колегія суддів уважає необґрунтованими.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ст. 23 КПК).
Згідно з ч. 1 ст. 225 КПК у виняткових випадках, пов`язаних із необхідністю отримання показань свідка чи потерпілого під час досудового розслідування, якщо через існування небезпеки для життя і здоров`я свідка чи потерпілого, їх тяжкої хвороби, наявності інших обставин, що можуть унеможливити їх допит в суді або вплинути на повноту чи достовірність показань, сторона кримінального провадження, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням провести допит такого свідка чи потерпілого в судовому засіданні, в тому числі одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб.
У цьому кримінальному провадженні суди попередніх інстанцій зазначили, що свідок ОСОБА_9 була допитана на стадії досудового розслідування в порядку ст. 225 КПК в судовому засіданні 19 листопада 2018 року, з огляду на наявність реальної загрози застосування насилля до свідка з метою зміни наданих нею показань або відмови від наданих показань, так як у вчиненні кримінального правопорушення підозрюється близька свідкові людина, крім того свідок немає тісних соціальних зв`язків на території Верхньодніпровського району та проживає в с. Широке тимчасово, тому в будь-який час може залишити місце свого мешкання та переховуватись з метою уникнення дачі показань. 
Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що сторона обвинувачення та суд першої інстанції вживали можливі заходи задля встановлення, виклику та допиту свідка ОСОБА_9 безпосередньо в судовому засіданні, однак безрезультатно (т. 1, а. к. п. 136, 155, 156, 157, 158). Під час судового розгляду прокурор повідомляв, що вжитими розшуковими заходами встановити місце знаходження свідка ОСОБА_9 не виявилось за можливе.
За вказаних обставин, суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку показання свідка ОСОБА_9 , надані нею в порядку ст. 225 КПК у судовому засіданні з дотриманням правил проведення допиту під час судового розгляду. Досліджені в судовому засіданні показання свідка належним чином зафіксовані слідчим суддею, тобто були предметом судового контролю, є послідовними, повними, у істотних обставинах справи відповідають іншим дослідженим судом прямим та непрямим доказам винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Що стосується зауважень засудженого, висловлених у касаційній скарзі, щодо неможливості поставити запитання під час допиту свідку ОСОБА_9 , то колегія суддів акцентує, що відповідно до письмового повідомлення про підозру, ОСОБА_6 воно вручене 21 листопада 2018 року о 13:05 (т. 1 а. к. п. 146-147), тобто процесуальний статус підозрюваного він набув 21 листопада 2018 року, при цьому допит свідка ОСОБА_9 в порядку ст. 225 КПК було проведено 19 листопада 2018 року.
Також у касаційній скарзі засуджений просить визнати відеофайл допиту свідка ОСОБА_9 недопустимим доказом, оскільки він не відкривався йому в порядку ст. 290 КПК. Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу про надання доступу та ознайомлення з матеріалами (додатковими матеріалами) досудового розслідування (т. 2, а. с. 61-63) засуджений та його захисник ознайомленні з наданими матеріалами у повному обсязі, про що свідчать їхні підписи, при цьому жодних клопотань підозрюваний чи захисник не заявляли. Відповідно до цього протоколу стороні захисту надавалися для ознайомлення і відеофайли слідчих дій. Водночас ці докази були предметом розгляду суду першої інстанції.
При цьому колегія суддів акцентує, що посилання на  відеозапис протоколу допиту свідка ОСОБА_9 , які вона надавала слідчому, є безпідставними, враховуючи, що суд першої інстанції не посилався на цей протокол допиту та відеозапис, оскільки вони не можуть бути доказами в розумінні ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК.
Доводи касаційної скарги про недопустимість як доказу протоколу огляду, проведеного за адресою АДРЕСА_1 , оскільки він уважає, що фактично проведено обшук, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону.
Частиною 1 ст. 237 КПК регламентовано, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.
Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.
Основною метою обшуку як слідчої дії є саме відшукання певних предметів чи відомостей, встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. При цьому обшук у будь-якому випадку пов`язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи.
Огляду, як слідчій дії, також властиві певні ознаки, притаманні обшуку, зокрема, він спрямований на виявлення та фіксацію певних відомостей про кримінальне правопорушення. Однак огляд не завжди пов`язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи, а тому не завжди спричиняє втручання у право на недоторканість житла чи іншого володіння.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема з протоколу огляду місця події від 16 листопада 2018 року (домоволодіння буд.  АДРЕСА_1 ) слідчим ОСОБА_14 за участю понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 (депутата Верхівцевської міської ради Дніпропетровської області) проведено огляд домоволодіння, який за показаннями потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_9 придбав за розпискою ОСОБА_6 , виявлено та вилучено речі: ковдру вовняну помаранчево-бордового кольору у клітину, сумку спортивну «Adidas» чорно-жовтого кольору, борт з тканини для дитячого ліжка з малюнком, простирадло рожевого кольору, рушник махровий рожевий, халат жіночий блакитного кольору з поясом, шорти спортивні синього кольору, іграшка м`яка «Миша» бежевого кольору, футболка жіноча рожева 46-го розміру, піджак трикотажний чорного кольору, джинсову детячу кепку для дівчинки із надписом камінням «MISS», кофту жіночу трикотажну білу з капюшоном на блискавці, чоловічу сорочку розміром XL сірого кольору з малюнком, сарафан жіночий трикотажний біло-червоного кольору, футболку чоловічу білу розміром L, тапки жіночі фіолетового кольору розміром 39, кофту спортивну чоловічу чорного кольору «Regatta» розмір 16 на блискавці, всередені - флісова підкладка, на внутрішній поверхні знизу та на бірці є сліди, схожі на рідину бурого кольору, штани спортивні чоловічі чорного кольору з тканини плащовки марки «Adidas» розмір 9, на лівій штанині внизу є плями рідини бурого кольору у вигляді бризк. 
Наведене свідчить, що метою цього огляду була фіксація слідів кримінального правопорушення шляхом візуального обстеження як будинку в цілому, так і предметів, що зберегли на собі його сліди.
Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року задоволено клопотання про узаконення проведеного огляду домоволодіння буд.  АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає порушень вимог процесуального закону при проведенні даної слідчої дії, тому погоджується із судами попередніх інстанцій про те, що вищезазначений доказ є допустимим.
Що стосується твердження засудженого ОСОБА_6 щодо відсутності протоколу затримання та неправильного встановлення дати його фактичного затримання, то колегія суддів зазначає наступне.
Так, в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд зазначив, що факт затримання може визначатися не лише протоколом затримання, але й іншими засобами доказування, зокрема відомостями, зазначеними у протоколі, можуть бути спростовані або, навпаки, підтверджені іншими доказами, тобто, встановлюючи обставини затримання, у тому числі час фактичного затримання та наявність підстав для затримання, суди мають виходити з дійсних обставин, встановлених на підставі усієї сукупності доказів, наданих сторонами, включаючи, але не обмежуючись відповідним протоколом.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд констатував відсутність протоколу затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК. Разом з тим, вважав обґрунтованими доводи скарги ОСОБА_6 щодо дати його фактичного затримання, яке мало місце не 21 листопада 2018 року, а 20 листопада 2018 року, що непрямо підтверджується низкою документів, наявних в матеріалах кримінального провадження, зокрема протоколами огляду місця події від 20 листопада 2018 року (т. 1, а. с. 112, 114), за якими ОСОБА_6 20 листопада 2018 року вже перебував в приміщенні Верхньодніпровського ВП та добровільно видав для огляду мобільний телефон та паспорт.
Разом з тим, Верховний Суд звертає увагу, що відомості, зафіксовані у вказаних протоколах, судами першої та апеляційної інстанцій не використовувались, як докази фактичних обставин даного кримінального провадження та доведеності винуватості ОСОБА_6 , при цьому підтверджують дату його фактичного затримання - 20 листопада 2018 року, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі.
Колегія суддів уважає безпідставними доводи засудженого про те, що його право на захист було порушено, оскільки захисника йому було призначено 21 листопада 2018 року, виходячи з наступного.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_6 був фактично затриманий 20 листопада 2018 року, при цьому орган досудового розслідування зібрав всі ключові докази у цьому кримінальному провадженні, які лягли в основу доведеності його вини, зібрані до моменту затримання ОСОБА_6 .
З 21 листопада 2018 року ОСОБА_6 був забезпечений захисником і всі подальші слідчі дії було проведено за його участі, зокрема допити ОСОБА_6 в якості підозрюваного від 21 листопада 2018 року та 29 січня 2019 року, слідчий експеримент від 04 грудня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_6 вказав на істотні обставини вчиненого злочину, розташування, послідовність своїх дій, дій потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_9 .
Тобто, після затримання ОСОБА_6 не повідомив будь-яких вагомих відомостей про обставини, які ще не були відомі органу досудового розслідування, окрім місця де він викинув документи на будинок, проте ця обставина не має вирішального значення у даному кримінальному провадженні.
Крім іншого, порушення права на захист засуджений вбачає у неякісному захисті адвокатом ОСОБА_7 , однак Суд звертає увагу, що ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату, а полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав і кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках, є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.
З матеріалів провадження слідує, що як на досудовому розслідуванні, так і під час розгляду кримінального провадження  в судах обох інстанцій захист засудженого ОСОБА_6 здійснював адвокат ОСОБА_7 на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 21 листопада 2018 року № 004-0047716.
Під час розгляду кримінального провадження на усіх його стадіях (під час досудового розслідування, судового та апеляційного розглядів) ОСОБА_6 не висловлював незгоди щодо призначеного йому захисника, не скористався правом, передбаченим ст. 54 КПК, отже, доводи касаційної скарги засудженого про те, що правова допомога, яка надавалася захисником ОСОБА_7 засудженому ОСОБА_6 була неефективною чи неякісною, внаслідок чого було порушено його право на захист, не знайшли свого підтвердження за матеріалами кримінального провадження. 
Водночас, висуваючи у суді касаційної інстанції доводи про застосування до нього недозволених методів ведення слідства та порушення права на захист під час затримання засуджений не зазначає, яким чином зазначене перешкодило давати показання у суді, відповідно до яких він повністю не визнавав провину та які саме докази, отримані, на його думку, із порушенням його прав, він вважає недопустимими. Разом з тим, як убачається із вироку, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення доказами, які безпосередньо досліджував у судовому засіданні.
Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що в суді апеляційної інстанції доводи про застосування щодо ОСОБА_6 правоохоронними органами недозволених методів ведення досудового розслідування були предметом перевірки, відповідно до яких апеляційний суд зазначив, що постановою слідчого третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпро) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві ОСОБА_18 від 20 травня 2022 року кримінальне провадження № 62020170000000405 від 24 березня 2020 року за ч. 2 ст. 365 КК закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до постанови слідчого від 20 травня 2022 року допитаний під час досудового розслідування свідок ОСОБА_6 повідомив, що після його затримання 20 листопада 2018 р. у м. Дніпро співробітники поліції доставили його до Верхньодніпровського ВП, де з метою надання ним викривальних показань у вчиненні вбивства слідчий поліції ОСОБА_19 застосовував до нього фізичне насильство, неодноразово наносив удари по тілу, спричинив тілесні ушкодження, тощо. Під часдосудового розслідування у справі вжито всіх заходів для перевірки фактів та обставин, на які посилається ОСОБА_6 , проте викладене ним не знайшло підтвердження та спростовується матеріалами досудового розслідування.
Водночас суди попередніх інстанцій встановили, що  ОСОБА_6 був забезпечений захисником з 21 листопада 2018 року, однак з цього приводу він не скаржився ні захиснику, ні будь-якій іншій особі - компетентним правоохоронним органам, не висловлював скаргу слідчому судді в порядку ст. 206 КПК, на що мав реальну можливість, оскільки у цей же день відносно підозрюваного обирався запобіжний захід слідчим суддею за участю всіх учасників кримінального провадження з боку захисту. Обвинувачений ОСОБА_6 вперше заявив про тиск на нього під час досудового розслідування лише при розгляді в суді першої інстанції, тобто через тривалий час (судове засідання від 18 лютого 2020 року) від часу, коли, за його словами, відбулися стверджувальні ним події, не надавши при цьому конкретних відомостей, які можна було б перевірити, обмежившись лише абстрактними посиланнями на знущання на побиття.
Таким чином, Верховний Суд погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій щодо безпідставності таких заяв ОСОБА_6 . 
Твердження засудженого про те, що судовий розгляд кримінального провадження щодо нього здійснено незаконним складом суду, оскільки суд не роз`яснив права на відбір присяжних, що призвело, на його думку, до порушення ст. 387 КПК, колегія суддів уважає надуманими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 385 КПК та п. п. 2.5.1, 2.5.4 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26 листопада 2010 року, передбачено, що автоматизованою системою здійснюється автоматичне визначення присяжних з числа осіб, які внесені до списку присяжних, в кількості семи осіб. При цьому, якщо після виконання вимог, передбачених частинами 1-5 ст. 387 КПК, основних та запасних присяжних залишилось менша кількість від необхідної для участі в судовому провадженні, автоматизованою системою визначається добір присяжних зі списку присяжних, додержанням принципу рівної ймовірності відбору з числа присяжних, що не були звільнені або відведенні від участі у судовому провадженні.
З матеріалів провадження слідує, зокрема зі звукозапису судового засідання від 10 квітня 2019 року, що судом першої інстанції здійснювався відбір присяжних відповідно до положень ст. 387 КПК, зокрема, кожному учаснику була надана можливість висловитися з приводу можливості участі присяжних у кримінальному провадженні, не було відводів присяжним, які б не було задоволено, що свідчить про відсутність сумнівів у неупередженості суду, визначені присяжні приведені до присяги.
Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій та не визнає доводи касаційної скарги з цього приводу слушними, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.
Перевіривши вирок в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК, апеляційний суд надав належну оцінку доводам, викладеним в апеляційних скаргах, та навів підстави прийнятого рішення.
Разом з тим, підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК, під час касаційного розгляду не встановлено, враховуючи, що оскаржувані судові рішення не оскаржуються з підстав невідповідності ст. 414 КПК. При цьому, враховуючи  ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, особу засудженого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжують покарання (рецидив злочинів, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння), колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання з врахуванням ст. 64 КК є необхідним та достатнім для виправлення, попередження скоєння ним нових злочинів. Аргументів щодо явно несправедливого покарання засудженим не наведено ані в касаційній скарзі, ані під час касаційного розгляду.
Суд вважає, що перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону, постановлена ухвала не суперечить приписам статей 370, 419 КПК.
Верховний Суд, перевіривши доводи в касаційній скарзі та матеріали кримінального провадження, погоджується з наведеними місцевим та апеляційним судами висновками на спростування наведених вище доводів, вважає їх обґрунтованими та мотивованими.
Порушень норм матеріального чи процесуального права, які би були безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, під час перевірки матеріалів кримінального провадження суд касаційної інстанції не встановив.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 липня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 - залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого- без задоволення.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                            ОСОБА_3