ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ        
04 травня 2023 року
м. Київ
справа №210/3050/20
провадження №51-4714км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
головуючого                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 , 
засудженого                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                         ОСОБА_6                                
прокурора                                          ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу            від 19 травня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 12020040230000446 за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Беруні Республіки Узбекистан та жителя  м. Кривого Рогу, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КККримінального кодексу України (далі - КК).
 
1. Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини.
1.1. За вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 травня                    2021 року  ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 115 КК Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Вирішено питання про долю речових доказів.
1.2. Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 04 березня 2020 року  близько 22:05, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в будинку АДРЕСА_1 після сварки                     з ОСОБА_8 , що виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно завдав йому одного удару ножем у грудну клітину, від чого останній на місці помер.
1.3. При перегляді вироку Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 22 липня              2021 року залишив це рішення без змін.
2. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
2.1. У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.
2.2. Вказує, що всі докази покладені судом в основу вироку є недопустимими, оскільки він не володіє українською мовою, а тому не повністю розумів зміст і значення всіх процесуальних дій, які проводилися під час досудового розслідування та при розгляді провадження в судах першої і  апеляційної інстанцій. Вважає, що ці суди безпідставно відмовили йому в задоволенні клопотання про призначення перекладача.
2.3. Стверджує, що деякі слідчі дії у кримінальному провадженні були проведені без участі захисника, з застосуванням психологічного та морального тиску з боку працівників правоохоронних органів.
2.4. На думку засудженого, висновок судово-молекулярної експертизи у справі є недопустимим доказом у зв`язку з порушенням вимог статей 241, 245 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
2.5. Також зазначає про незаконність посилання судом у вироку як на доказ на протокол його допиту під час досудового розслідування, порушення його прав при затриманні, неналежне виконання своїх професійних обов`язків захисником ОСОБА_9 при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, та  неповноту судового розгляду.
2.6. Вважає, що при перегляді вироку апеляційний суд не перевірив доводів його апеляційної скарги, не вказав у своєму рішенні переконливих мотивів на їх спростування та не зазначив підстав через які ці доводи відхилив.
2.7. З огляду на це, на думку засудженого, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.
3. Позиція учасників в суді касаційної інстанції. 
3.1. Засуджений та захисник підтримали вимоги касаційної скарги.
3.2. Прокурор просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення без зміни. 
4. Мотиви Суду
4.1. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі доводи, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке.
4.2. Згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
4.3. Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
4.4. Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
4.5. Відповідно до ст. 419 КПК у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду належить наводити мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
4.6. Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати усі доводи апеляційної скарги та дати на них мотивовані відповіді.
4.7. У своїй апеляційній скарзі засуджений наводив доводи щодо незаконності вироку через неправильну оцінку доказів судом першої інстанції та невідповідність висновків фактичним обставинам справи, ненадання перекладача в суді, а також вказував про застосування до нього незаконних заходів фізичного та психічного впливу під час досудового розслідування, в зв`язку з чим він визнав свою вину під час проведення слідчого експерименту, і цей доказ був покладений судом в основу обвинувального вироку.
4.8. Апеляційний суд, спростовуючи доводи засудженого в апеляційній скарзі про недопустимість доказів, здобутих під час досудового розслідування, з тих підстав, що ОСОБА_5 не розуміє української мови, послався на ухвалу місцевого  суду від 06 жовтня 2020 року в якій цей суд зазначив, що останнійпроживає на території України з 1986 року та є громадянином України і під час досудового розслідування в присутності захисника йому неодноразово роз`яснювалися його права, в тому числі і право на залучення перекладача, однак він такого не заявляв і не повідомляв слідчого, прокурора або слідчого суддю про те, що він не володіє державною мовою. Протоколи слідчих дій та інші процесуальні документи, складені в ході досудового розслідування, підписані ним та захисником без зауважень і доповнень, що свідчить про його розуміння їхнього змісту викладеного українською мовою. Також, під час допиту в якості підозрюваного в присутності захисника ОСОБА_5 заявляв, що українську мову розуміє і послуг перекладача не потребує. Протокол ознайомлення з матеріалами досудового розслідування підписаний ним без зауважень, клопотання про залучення перекладача при ознайомленні він не заявляв. Крім того, під час   розгляду справи в суді першої інстанції засуджений у присутності захисника був ознайомлений зі своїми правами і заяв про нерозуміння ним української мови та залучення перекладача суду не подавав, у підготовчому судовому засіданні на питання головуючого відповів, що українську мову розуміє.
4.9. З урахуванням цих обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що з огляду на поведінку ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що українську мову він розуміє достатньо і жодних проблем із правильним сприйняттям інформації в суді не має, повністю розуміє її зміст при зверненні до нього судом цією мовою і на задані питання відповідає адекватно.
4.10. Під час касаційного розгляду  ОСОБА_5 також підтвердив, що українську мову розуміє і перекладача не потребує.
4.11. Тому доводи касаційної скарги засудженого про порушення його права мати перекладача Суд вважає безпідставними і відхиляє. 
4.12. Суд також відхиляє і доводи касаційної скарги про порушення органом досудового розслідування вимог статей 241, 245 КПК під час відібрання біологічних зразків для проведення судово-молекулярної експертизи усправі та визнання її висновків недопустимим доказом, оскільки зі змісту вироку вбачається, що ці висновки не були взяті судом до уваги.
4.13. Відповідно до ст. 209 КПК особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.
4.14. Як убачається з протоколу затримання в матеріалах провадження,  ОСОБА_5 було затримано 05 березня 2020 року о 01:50 як особу, що підозрюється у вчиненні умисного вбивства, про що повідомлено близьку йому особу - ОСОБА_10 , а також Дніпропетровський центр вторинної правової допомоги.
4.15. У своїх рішення Верховний Суд неодноразово зазначав, що саме фактичне затримання особи без участі захисника не є порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо реалізації права на захист. Вимога присутності захисника під час затримання особи не передбачена положеннями КПК, Конституції України чи міжнародних договорів України. Зокрема приписи статей 207, 208 КПК не передбачають обов`язку слідчого негайно забезпечити присутність  адвоката під час затримання особи (постанова Верховного Суду                                 від 17 листопада 2021 року у справі № 559/2530/19, провадження № 51-328км21).
4.16. З огляду на це доводи засудженого в касаційній скарзі про відсутність захисника під час затримання не ґрунтуються на вимогах закону. 
4.17. Також не знайшли свого підтвердження під час перевірки судом касаційної інстанції і доводи засудженого в касаційній скарзі про позбавлення ефективного захисту в кримінальному провадженні через неналежну правову допомогу.
4.18. У своїх рішеннях Суд неодноразово наголошував на тому, що ефективність захисту не є тотожною досягненню за результатами судового розгляду бажаного для обвинуваченого результату і полягає в наданні йому належних та достатніх можливостей із використанням власних процесуальних прав та кваліфікованої юридичної допомоги, яка в передбачених законом випадках є обов`язковою, захищатися від обвинувачення в передбачений законом спосіб. Подальша незгода обвинуваченого з раніше обраними та узгодженими з адвокатом позицією і тактикою захисту не свідчить про його неефективність.
4.19. З матеріалів провадження вбачається, що після прийняття судом відмови ОСОБА_5 від захисника ОСОБА_11 до участі в справі в суді першої інстанції був залучений адвокат ОСОБА_9 , який також здійснював захист його інтересів і в апеляційному суді. При цьому засуджений на дії цього захисника не скаржився і від його послуг не відмовлявся. 
4.20. Конкретних доводів у чому, на його думку, полягає неефективність правової допомоги наданої захисником у кримінальному провадженні, засуджений у касаційній скарзі не навів і такого порушення при перевірці судових рішень Судом не встановлено.
4.21. Під час перегляду вироку суд апеляційної інстанції уважно перевірив вказані  доводи, які були наведені в апеляційній сказі засудженого, і дав на них у своєму рішенні аргументовані відповіді. 
4.22. Разом з тим, цей суд не перевірив доводів засудженого в апеляційній скарзі про застосування до нього психологічного тиску і погроз з боку працівників поліції під час досудового розслідування, не навів їх у мотивувальній частині свого рішення та не дав на них умотивованої відповіді, чим не дотримався вимог ст. 419 КПК.  
4.23. При цьому апеляційний суд не усунув порушень, допущених місцевим судом, який після заяви ОСОБА_5 у судових дебатах про застосування до нього заходів фізичного та психічного впливу з боку працівників правоохоронного органу під час досудового розслідування, залишив ці твердження засудженого без належного реагування і не перевірив їх у передбачений законом спосіб. Крім того апеляційний суд залишив без уваги й те, що місцевий суд, як на доказ винуватості засудженого, послався у вироку на протокол одночасного допиту            від 25 травня 2020 року за його участю та участю свідків ОСОБА_12 і           ОСОБА_13 , під час якого ОСОБА_5 пояснював про тиск на нього та вказував на конкретних посадових осіб органу прокуратури та поліції, які його чинили.
4.24. Між тим, з`ясування цих обставин судом має важливе значення для об`єктивного та неупередженого розгляду кримінального провадження з огляду на те, що в основу обвинувального вироку місцевий суд поклав докази, допустимість яких з цих підстав ставилась під сумнів стороною захисту.
4.25. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.
4.26. Наведені положення Конвенції та практика Європейського суду з прав людини, що є джерелами права, не були враховані апеляційним судом при ухваленні рішення в справі.
4.27. Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 87 КПК передбачено, що суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.
4.28. Про необхідність перевірки таких заяв засудженого судом Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях (наприклад у постанові від 08 квітня 2021 року в справі №573/2028/19).
4.29. Допущені апеляційним судом порушення є істотними, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.
4.30. Відтак, рішення ухвалене судом апеляційної інстанції не може вважатися законним та обґрунтованим, таким що відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.
4.31. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції.
4.32. З урахуванням наведеного колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду в справі скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
4.33. Під час нового розгляду апеляційному суду слід узяти до уваги наведене,  ретельно, з використанням наданих процесуальних можливостей, перевірити  наведені в апеляційній скарзі засудженого доводи про застосування до нього незаконних методів ведення слідства з боку працівників правоохоронних органів, та за результатами перевірки надати оцінку допустимості зібраних доказів у справі.
4.34. При цьому апеляційному суду слід ураховувати вимоги ч. 2 ст. 23 та ч. 4         ст. 95 КПК.
4.35. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 433 КПК у випадку скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції Верховний Суд розглядає питання про обрання запобіжного заходу.
4.36. З урахуванням цих вимог та враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та для забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК,  Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого  ОСОБА_5  задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2021 року щодо нього скасувати і призначити новий розгляд у цьому суді.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 03 липня 2023 року включно.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                          ________________                        ________________  
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                           ОСОБА_3