ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" червня 2023 р.           Справа№ 911/2269/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Шапрана  В.В. 
          Буравльова  С.І. 
 
секретар судового засідання - Прокопенко О.В.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1   
від позивача: Ковальов Ю.Ю.
від відповідача: Журавель В.І., Гудінова І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Садівничого товариства "Заліське" 
на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023
у справі №911/2269/20 (суддя Колесник Р.М.)
за позовом ОСОБА_1 
до Садівничого товариства "Заліське"
про визнання недійсним рішення загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20.08.2016, оформленого протоколом № 2.

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивачка/ ОСОБА_1 ) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Садівничого товариства "Заліське" (надалі - відповідач/СТ "Заліське") про визнання недійсним рішення загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20.08.2016, оформленого протоколом № 2.
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю кворуму для прийняття спірних рішень загальними зборами Садівничого товариства "Заліське". Крім того, за твердженням позивачки, спірним рішенням загальних зборів визнано недійсним договір спільного споживання електричної енергії від 16.03.2016, який укладений між позивачкою та відповідачем, без будь-якої правової підстави, що суперечить Правилам користування електричною енергією для населення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 та статям 204, 629, 651, 654 Цивільного кодексу України.
Рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2021 у справі                         № 911/2269/20 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2021 у справі № 911/2269/20 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним рішення загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20.08.2016, відповідно до протоколу № 2.
Постановою Верховного Суду від 05.07.2022 рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 у справі № 911/2269/20 скасовано, а справу № 911/2269/20 передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
Передаючи справу на новий розгляд Верховний Суд зазначав, що суди першої та апеляційної інстанцій, дійшовши висновку про відсутність кворуму, визначивши кількість (297) присутніх членів Садівничого товариства "Заліське" на спірних загальних зборах виключно на підставі пункту 4 протоколу № 2 загальних зборів учасників від 20.08.2016, не відхилили як неналежні чи недостовірні інші докази на підтвердження фактичної кількості членів товариства, у тому числі, сам протокол № 2 загальних зборів учасників від 20.08.2016, у якому зазначено про загальну кількість присутніх членів - 327; відповідні реєстри учасників загальних зборів, списки реєстрації, акти про результати реєстрації, доручення тощо.
Щодо позовної даності, Верховний Суд зазначав, що висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог без  з`ясування та визнання судом поважними причини пропущення позовної давності, здійсненні без застосування приписів частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України та без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19 є додатковою підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 316 ГПК України, указівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.
Рішенням Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі 911/2269/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Садівничого товариства "Заліське" 15 000,00 гривень витрат на правничу допомогу та 4 204,00 гривень судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20.08.2016, з огляду на відсутність кворуму для прийняття спірних рішень. Однак, позивачем пропущено строк позовної давності, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд надати позивачці ОСОБА_1 можливості досягти мети завдання в справі № 911/2269/20, зокрема справедливо та неупереджено вирішити спір, для чого не заважити її зачитувати пояснення, клопотання та заяви та користуватися правничою допомогою по мірі необхідності. Прошу скерувати судовим процесом так, щоб на кожну стадію судового процесу призначати окреме судове засідання: окреме судове засідання для надання пояснень сторонами; окреме судове засідання для з`ясування обставин справи та дослідження їх доказами; окреме судове засідання для судових дебатів; між судовими засіданнями оголошувати перерви виходячи із необхідності для підготовки до наступної стадії судового процесу не менш ніж п`ять днів, перед дебатами сім днів. Залучити до участі в справі № 911/2269/20 ОСОБА_2 третю особу з боку позивача без самостійних вимог, постановити ухвалу про залучення до участі в справі № 911/2269/20 третю особу ОСОБА_2 , витребувати від відповідача Садівничого товариства "Заліське письмові докази - первинні та зведені облікові бухгалтерські документи за 2016 рік по сплаті членських внесків та внесків за спожиту електричну енергію в Садівничому товаристві "Заліське", зобов`язати відповідача Садівниче товариство "Заліське" надати письмові докази, зокрема: Положення про електропостачання і електромережу СТ "Заліське" затвердженого протоколом загальних зборів №1 від 22.06.2019, протокол загальних зборів №1 від 22.06.2019, протокол загальних зборів від 25.09.2021, витребувати від відповідача Садівничого товариства "Заліське" оригінали письмових доказів, які він подав до справи та на які посилалося та буде посилатися на обґрунтування заперечень проти позовних вимог та обґрунтування позовних вимог, зобов`язати відповідача Садівниче товариство "Заліське" надати докази на вчинення дій та наявність подій, а саме: що в Садівничому товаристві "Заліське" станом саме на 20 серпня 2016 року існував реєстр його членів; що в Садівничому товаристві "Заліське" станом саме на 20 серпня 2016 року було відомо загальну кількості осіб, які набули прав члена садівничого товариства "Заліське"; що в Садівничому товаристві "Заліське" саме 20 серпня 2016 року вівся облік його членів за членськими книжками; що Садівничим товариством "Заліське" саме 20 серпня 2016 року було установлено хто саме, з присутніх на загальних зборах, є членом садівничого товариства і кількість таких членів; що Садівничим товариством "Заліське" було установлено правомочність осіб бути представниками 26 членів товариства для участі в загальних зборах на підставі доручень саме 20 серпня 2016 року; що Садівничим товариством "Заліське" було зареєстровано осіб, які прийняли участь в загальних зборах 20 серпня 2016 року; що Садівничим товариством "Заліське" саме 20 серпня 2016 року був установлений кворум для правомочності проведення загальних зборів, в Садівничому товаристві "Заліське" саме станом на 20 серпня 2016 року була відсутня оформлена в паперовому вигляді домовленість між членами Садівничого товариства "Заліське" про здійснення права спільної сумісної власності системою електропостачання щодо споживання електричної енергії, що в Садівничому товаристві "Заліське" саме станом на 20 серпня 2016 року були відсутні розроблені та затверджені договори з постачання та спільного споживання електричної енергії, надати позивачці ОСОБА_1 поставити відповідачу Садівничому товариству "Заліське" питання, які були поставлені нею в клопотаннях від 22 грудня 2022 року та від 12 січня 2023 року, розгляд справи в Північному апеляційному господарському суді здійснити в судовому засіданні з повідомленням сторін, в судовому рішенні за наслідками розгляду апеляційної скарги обов`язково надати мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного позивачкою ОСОБА_1 , щодо наявності підстав для задоволення позову, та зазначити конкретно який аргумент не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику, скасувати Рішення Господарського суду Київської області від 12 січня 2023 року в повному обсязі та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати незалежно від результатів вирішення спору покласти на відповідача Садівниче товариство "Заліське", направляти процесуальні документи позивачці ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , до витребування.
Апеляційна скарга позивача обґрунтована наступним. Позивач зазначав, що суд першої інстанції при ухваленні рішення, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав установлені обставини, що мають значення для справи, які не були установлені, висновки викладені у рішенні суду не відповідають установленим обставинам справи, судом було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
На переконання позивача, новою обставиною, яку потрібно установити при перегляді справи судом апеляційної інстанції є обставина про початок перебігу строку позовної давності. Також, позивач звертав увагу суду, що судом першої інстанції не установлено 238 осіб, які наділені повноваженнями щодо голосування на зборах з питань порядку денного, оскільки судом не установлено імен цих осіб, суд першої інстанції оцінив докази виходячи із припущення, що неповне зазначення імені члена Садівничого товариства, дійсно відповідає імені члена.
На думку позивача, спірним рішенням загальних зборів визнано недійсним договір спільного споживання електричної енергії від 16.03.2016, який укладений між позивачем та відповідачем, без будь-якої правової підстави, що суперечить Правилам користування електричною енергією для населення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 та статтям 629, 651, 654, 204 Цивільного кодексу України.
Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що 20.06.2016 членами товариства проведено загальні збори, які відбулись згідно з пунктом 6.2 Статуту, оскільки на них були присутні більше половини членів товариства.
По завершенню зборів реєстратори оформили реєстрацію актом (Додатки № 7, 8 до Протоколу), згідно з яким участь у зборах особисто брав 301 учасник та 26 членів за дорученням, форма якого обговорена на правлінні 11.07.2007 (Протокол № 2, Додаток 3) і затверджена на загальних зборах громадської організації від 28.07.2007.
Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 02.03.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №911/2269/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/2269/20.
16.03.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  20.03.2023 відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі 911/2269/20. Розгляд справи призначено на 12.04.2023.
Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Садівниче товариство "Заліське" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12 січня 2023 року у справі 911/2269/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Садівничого товариства "Заліське" про визнання недійсним рішення загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20 серпня 2016 року відмовити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Садівничого товариства "Заліське" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 72 350 грн. Судові витрати покласти на ОСОБА_1 .
В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що з указаним рішенням не погоджується як в частині висновків суду так і в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, вважає його незаконним і необґрунтованим через неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження доказів та їх оцінку, а також як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, зокрема, ч.5 ст.126 ГПК України.
Зокрема відповідач зазначав, що сама по собі наявність описок при реєстрації осіб, які прибули для участі в зборах, не свідчить про те, що указані особи не є членами товариства. Крім того, наявність описок відображена у Акті про результати реєстрації членів СТ «Заліське» на загальних зборах і, як зазначено в Акті, «реєстратор не дочув» правильні ініціали.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд фактично дослідив лише питання наявності кворуму під час проведення зборів СТ «Заліське» і узагалі ухилився від дослідження питання наявності порушення корпоративного права ОСОБА_1 . Висновки з даного приводу у рішенні відсутні.
СТ «Заліське» не погоджується з висновком суду про відсутність кворуму під час проведення загальних зборів СТ «Заліське» 20.08.2016. Такий висновок є недоведеним, до того ж він не відповідає установленим обставинам. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2023 апеляційну скаргу Садівничого товариства "Заліське" у справі №911/2269/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 апеляційну скаргу Садівничого товариства "Заліське" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі №911/2269/20 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, у зв`язку з відсутністю надання доказів надсилання апеляційної скарги з додатками на адресу позивача.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 911/2269/20 за апеляційною скаргою Садівничого товариства "Заліське" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі 911/2269/20. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Садівничого товариства "Заліське" та ОСОБА_1 в одне апеляційне провадження  для спільного розгляду. Розгляд справи призначено на 12.04.2023.
У судове засідання, яке відбулося 12.04.2023 з`явились усі учасники справи, головуючим суддею ставилось на обговорення клопотання щодо залучення у справі ОСОБА_2 у якості третьої особи без самостійних вимог, позивач підтримав заявлене клопотан6ня, відповідач заперечував щодо його задоволення, суд заслухавши пояснення вирішив відхилити заявлене клопотання, при цьому керувався наступним.
Колегія суддів зазначає, що в суді першої інстанції позивач звертався до суду із клопотання про залучення ОСОБА_2 у якості третьої особи, відповідно до відомостей зазначених в протоколі судового засідання від 21.09.2022 суд відмовив у задоволенні заявленого клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
У вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Ураховуючи вищенаведене, суд не убачає підстав для задоволення клопотання позивача про залучення у справі №911/2269/20 ОСОБА_2 у якості третьої особи.
12.04.2023 після заслуховування пояснення усіх присутніх учасників справи колегія суддів оголосила перерву до 27.04.2023.
27.04.2023 у судове засідання з`явились усі учасники справи/їх представники. Суд продовжив розгляд справи, на розгляд колегією суддів ставились наступні клопотання позивача:
- витребувати від відповідача Садівничого товариства «Заліське» письмові докази - первинні та зведені облікові бухгалтерські документи за 2016 рік по сплаті членських внесків та внесків за спожиту електричну енергію в Садівничому товаристві «Заліське»;
- зобов`язати Відповідача Садівниче товариство «Заліське» надати письмові докази, зокрема: Положення про електропостачання і електромережу СТ «Заліське». затвердженого протоколом загальних зборів №1 від 22.06.2019, протокол загальних зборів №1 від 22.06.2019, протокол загальних зборів від 25.09.2021;
- витребувати від відповідача Садівничого товариства «Заліське» оригінали письмових доказів, які він подав до справи та на які посилалося та буде посилатися на обґрунтування заперечень проти позовних вимог та обґрунтування позовних вимог;
- зобов`язати відповідача садівниче товариство «Заліське» надати докази на вчинення дій та наявність подій, а саме реєстр членів товариства за 2016 рік та загальна кількість осіб.
Заслухавши пояснення учасників справи, стосовно заявлених клопотань, колегія суддів дійшла висновку про відхилення заявлених клопотань з підстав необґрунтованості. Крім цього, колегія суддів зазначає, що аналогічні клопотання позивачем було заявлено також у суді першої інстанції, які були відхилені, отже ураховуючи приписи ст. 269 ГПК України та те, що судом дане питання вже розглядалось, колегія суддів не убачає підстав для задоволення цих клопотань. 
У судовому засіданні, яке відбулося 27.04.2023 судом було заслухано пояснення сторін щодо доводів наведених у апеляційних скаргах позивача та відповідача, судом було оголошено перерву до 25.05.2023.
25.05.2023 судове засідання не відбулося у зв`язку з тим, що у Північному апеляційному господарському суді була відсутня можливість авторизації у підсистемі "Електронний суд", що унеможливлювало проведення технічної фіксації судових засідань. Розгляд справи призначено на 08.06.2023.
08.06.2023 у судовому засіданні було оголошено перерву до 19.06.2023, у зв`язку із заявленим клопотання позивача про перенесення  судового засідання, оскільки адвокат позивача не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні.
Крім того, на адресу суду від відповідача надійшли клопотання про поновлення строків на подання доказів та приєднання доказів до матеріалів справи, а саме, відповідач долучив до матеріалів справи нотаріально засвідченні заяви свідків (членів товариства) стосовно відмінностей прізвищ під час реєстрації та тих, хто значиться у списках товариства. Колегія суддів, 19.06.2023 заслухавши пояснення усіх учасників справи вирішила відхилити дане клопотання відповідач, однак, ураховуючи те, що вищенаведені документи були подані відповідачем через канцелярію суду і відповідно реєструвались і мають відповідні вхідні номери, всі заяви свідків будуть знаходитись у матеріалах справи, однак, відповідно до норм ГПК України, а саме норм ст.ст. 73-80, при вирішенні даного спору судом не будуть ураховуватись. Суд наголошує, що матеріали справи містять достатню кількість доказів, які були надані сторонами під час розгляду справи, для об`єктивного розгляду справи. 
Також, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до норм ст. 268 ГПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Ураховуючи те, що розгляд справи відбувається протягом довгого періоду, з урахуванням направлення ВС справи на новий розгляд, сторони мали достатньо часу для подання доказів сторонами, як на підставу та обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Крім того, в матеріалах справи наявні письмові додаткові міркування позивача, стосовно позовних вимог і апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або урахування кожного доказу (групи доказів). Отже, ураховуючи вищенаведене, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції будуть дослідженні та ураховані всі докази у їх сукупності. 
У судовому засіданні, 19.06.2023 заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, також позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, після проведення судових дебатів, колегія суддів, порадившись у нарадчій кімнаті оголосила вступну та резолютивну части постанови, якою апеляційні скарги ОСОБА_1 та Садівничого товариства "Заліське" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі 911/2269/20 без змін, при цьому суд керувався наступним.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.   
ОСОБА_1 є членом Садівничого товариства "Заліське" та має у володінні земельну ділянку по АДРЕСА_2 в Садівничому товаристві "Заліське", що підтверджується членською книжкою.
Садівниче товариство "Заліське" за організаційно-правовою формою є кооперацією.
Відповідно до пункту 6.2 статуту Садівничого товариства "Заліське" вищим органом управління товариства є загальні збори. Загальні збори: затверджують статут Товариства, вносять до нього зміни та доповнення; обирають строком на 5 років голову правління Товариства, членів правління, ревізійну комісію; затверджують прибутково-витратні кошториси; заслуховують звіти правління та ревізійної комісії про їх діяльність, затверджують річні звіти і акти ревізій; визначають трудову діяльність членів товариства у роботах, що проводяться колективно, затверджують план агротехнічних заходів; вирішують питання про припинення діяльності товариства та інші питання. Загальні збори правомочні вирішувати питання, якщо на зборах присутні більше половини членів товариства.
Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 145690560626 від 09.10.2007 та № 242577349143 від 18.02.2021, відповідно до переліку засновників (учасників) юридичної особи Садівничого товариства "Заліське" членами садівничого товариства є фізичні особи в кількості 600 осіб.
20 серпня 2016 року були проведені загальні збори членів Садівничого товариства "Заліське", на яких були прийняті рішення відображені в протоколі № 2, а саме: 1) роботу ревізійної комісії визнати як відмінну, роботу бухгалтера ОСОБА_3 і голови ОСОБА_4 визнати незадовільною та матеріали ревізії передати до прокуратури; 2) звільнити ОСОБА_4 ; 3) звіт правління за місяць вважати задовільним; 4) обрати переважною більшістю голосів на посаду голови - ОСОБА_5 ; 5) продовжити роботу по вирішенню питань, пов`язаних зі спорами відносно озера; 6) виключити із членів правління ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , затвердити склад правління в повному складі; 7) внести зміни та доповнення до Статуту реєстрація якого до кінця 2016 року; 8) затвердити кошторис на 2016; 9) затвердити кошторис на 2017; 10) затвердити протокол зборів правління № 4; 11) на засіданнях правління розглянути обставини, які склались та встановити межі громадської землі за адресою: Дачна, № 33; 12) принести документи для приватизації земельних ділянок; 13) інші питання.
Згідно Акту № 1 про результати реєстрації членів Садівничого товариства "Заліське" на загальних зборах 20.08.2016, затвердженого в.о голови правління - ОСОБА_10 , на загальних зборах 20.08.2016 була присутня 301 особа та за дорученнями - 26 осіб, всього 327 осіб з 600 членів товариства.
Зазначений Акт складено на підставі списків присутніх членів по кожній вулиці.
В перебігу розгляду справи відповідач визнав задвоєну реєстрацію одного і того ж члена товариства по різних вулицях, зокрема у кількості 10 осіб та погодився із тим, що фактично на зборах були присутні 317 осіб, з яких 291 особа - особисто та 26 осіб - за довіреністю.
Вважаючи відсутність кворуму для прийняття 20.08.2016 указаних рішень загальними зборами Садівничого товариства "Заліське", ОСОБА_1 звернулась з позовом у даній справі.
Крім того, рішенням загальних зборів визнано недійсним договір спільного споживання електричної енергії від 16.03.2016, який укладений між позивачкою та відповідачем, без будь-якої правової підстави, що суперечить Правилам користування електричною енергією для населення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26.07.1999 та статтям 629, 651, 654, 204 Цивільного кодексу України.
Позивачка також посилалася на відсутність належно складеного загального реєстру членів товариства, на реєстрацію для участі у зборах 20.08.2016 осіб, що не були членами СТ "Заліське", навіть з огляду на той список членів, що було долучено до матеріалів справи відповідачем, на невідповідність загальної кількості членів товариства (600 осіб), загальній кількості земельних ділянок в товаристві, відсутності в матеріалах справи відомостей про те, у кого з членів товариства у власності перебуває більше ніж одна земельна ділянка, що, опосередковано, може свідчити про те, що фактична кількість членів у товаристві може бути більшою ніж 600 осіб, а також на те, що долучені до матеріалів справи доручення на участь у загальних зборах у кількості 26 - суперечать вимогам Цивільного кодексу України, оскільки такі довіреності не посвідчені нотаріально.
З матеріалів справи слідує, що заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що оспорюваним рішенням права та охоронювані законом інтереси позивачки порушено не було, збори, на яких було прийнято спірні рішення були повноважними, адже на них були присутні 317 осіб, що становить більше половини від загальної кількості членів товариства та майже по усіх питаннях рішення приймались одноголосно або кількістю членів, що була необхідною для того щоб відповідне рішення можна було вважати прийнятими, з огляду на вимоги закону про необхідність позитивного голосування кваліфікованою більшістю голосів. Форма довіреностей для участі у голосуванні відповідала вимогам законодавства та була затверджена загальними зборами товариства.
Крім того, відповідач посилався на пропуск позивачкою строку позовної давності, про що ним було подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності та на відсутність підстав для висновку про переривання перебігу строків позовної давності фактом звернення позивачки до Броварського районного суду Київської області із порушенням правил підвідомчості справи.
Судом також установлено та про що також зазначав представник позивача у суді апеляційної інстанції, що 16.08.2019 позивачка зверталася з позовом до Садівничого товариства "Заліське" про визнання недійсним рішення загальних зборів від 20.08.2016 до Броварського районного суду Київської області та ухвалою цього суду від 28.08.2019 у справі № 361/5827/19 було відкрито провадження у справі.
У подальшому, ухвалою Броварського районного суду Київської області від 04.06.2020 провадження у справі № 361/5827/19 було закрито у зв`язку із тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Із розглядуваним позовом позивачка звернулась до Господарського суду Київської області 06.08.2020.
З матеріалів справи убачається, що під час первісного розгляду справи рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2021 у справі № 911/2269/20 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для визнання недійсним рішення загальних зборів СТ "Заліське" від 20.08.2016, з огляду на відсутність кворуму для прийняття спірних рішень. Однак, позивачкою пропущено строк позовної давності, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2021 у справі № 911/2269/20 скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним рішення загальних зборів Садівничого товариства "Заліське" від 20.08.2016, відповідно до протоколу № 2. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що: загальні збори СТ "Заліське", проведені 20.08.2016 були неправомочними у зв`язку з відсутністю кворуму, а тому затверджені на них рішення прийняті із порушенням вимог статті 15 Закону України "Про кооперацію", статті 98 Цивільного кодексу України; рішення загальних зборів членів товариства по десятому питанню порядку денного щодо визнання недійсними договорів про електропостачання, укладених за період головування ОСОБА_4 суперечить вимогам статей 215, 629, 651, 654 Цивільного кодексу України, які визначають умови недійсності правочину та обов`язковість договірних зобов`язань; позовна давність на момент звернення з даним позовом не спливла, оскільки вона має сплинути 05.06.2023.
Постановою Верховного Суду від 05.07.2022 рішення Господарського суду Київської області від 16.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2021 у справі № 911/2269/20 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
Скасовуючи судові рішення, Верховним Судом указано на помилковість висновків судів про відсутність на зборах необхідного кворуму для того, щоб такі збори були повноважними, зазначено про те, що під час голосування з питань, що потребують кваліфікованої більшості необхідну кількість голосів необхідно обраховувати від загальної кількості присутніх на зборах членів товариства, а не від загальної кількості членів товариства. Тому, під час нового розгляду справи указано на необхідність установити дійсну кількість членів товариства, що були присутні на зборах. Крім того, Верховним Судом зазначено про помилковість висновку апеляційної інстанції про те, що звернення із позовом до суду із порушенням правил підвідомчості може переривати перебіг строків позовної давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України, указівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
За змістом положень частини першої статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Господарською діяльністю у Господарському кодексі України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).
За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.
Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.
Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу України).
Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).
Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не установлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не установлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.
Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".
За змістом положень статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України "Про кооперацію").
Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.
Згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.
За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.
Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.
З огляду на викладене суд відхиляє аргументи позивача, про те що норми Закону України "Про кооперацію" не підлягають застосуванню у даній справі, оскільки садівничі товариства є обслуговуючими кооперативами і саме ця організаційно-правова форма більше відповідає меті створення садівничого товариства, спір у даній справі стосується реалізації прав члена кооперативу на управління кооперативом, а правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначає саме Закон України "Про кооперацію". Указане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.10.2020 у справі № 695/2665/16-ц, про що вже було зазначено і у постанові Верховного Суду від 05.07.2022 по цій справі.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про кооперацію" загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.
Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера, члена) товариства. Також слід з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивача про такі збори.
Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів. Разом з тим, не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. 
Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 927/546/18, від 28.01.2021 у справі № 910/15906/19, від 07.09.2021 у справі № 916/2506/20.
Так, відповідно до частини 9 статті 15 Закону України "Про кооперацію" загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених.
Згідно з пунктом 6.2. статуту Садівничого товариства "Заліське" загальні збори правомочні вирішувати питання, якщо на зборах присутні більше половини членів товариства.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, а також з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.07.2022 по цій справі, якою її було скеровано до суду першої інстанції для нового розгляду, для правильного вирішення цієї справи необхідно встановити дійсну загальну кількість членів товариства та кількість членів, що була присутня на загальних зборах 20.08.2016, а також необхідно встановити чи порушене прийнятими рішення права позивачки та чи підлягають вони захисту у спосіб, визначений нею у позові.
Щодо загальної кількості членів товариства.
Так, відповідач посилається на те, що дійсна загальна кількість членів товариства складає 600 осіб та саме від цієї кількості членів товариства має обраховуватися необхідний кворум на загальних зборах членів товариства.
Даний висновок зроблено на підставі інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" є достовірною.
Позивачка посилалася на те, що така загальна кількість членів товариства визначена безпідставно, фактична кількість членів товариства може бути більшою, що опосередковано підтверджується загальною кількістю земельних ділянок у товаристві - 698.
Відповідач посилався на те, що більша кількість земельних ділянок у товаристві не свідчить про те, що і кількість членів товариства має бути більшою, адже деякі члени товариства мають у власності більше ніж одну земельну ділянку.
Дослідивши зазначені обставини, суд дійшов наступного висновку.
Колегія суддів зазначає, що сторонами до матеріалів справи не долучено ані членських книжок на всіх учасників садівничого товариства, ані переліку всіх земельних ділянок, які обліковуються на території СТ "Заліське", дослідивши які разом з бухгалтерською документацією відносно наявності заборгованості за внесками, можливо установити фактичну кількість членів Садівничого товариства "Заліське". З огляду на це, суд бере до уваги саме інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно фактичної кількості учасників Садівничого товариства "Залізьке" - 600 осіб, яка згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" є достовірною та відхиляє інші аргументи сторін відносно фактичної кількості членів СТ "Заліське".
Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах, що ставляться господарським процесуальним законодавством до доказів, в аспекті їх належності та допустимості.
До того ж, питання ведення належного обліку, оформлення членства у товаристві відноситься до питань внутрішньої діяльності товариства та суд не наділений повноваженнями перебирання на себе функцій органів управління товариства в цій частині.
А тому з огляду на офіційно визнані відомості про кількість членів в товаристві - 600 осіб, відомості про що містяться в ЄДР твердження позивачки про ймовірно іншу, більшу кількість членів товариства є здебільшого припущеннями, які належними та допустимими доказами не підтверджені, а тому судом до уваги не приймаються.
З урахуванням цього, тут та надалі суд виходитиме з того, що загальна кількість членів товариства становить 600 осіб та, відповідно, з урахуванням положень п. 6.2. Статуту СТ "Заліське" та положень ст. 15 Закону України "Про кооперацію" необхідна кількість членів товариства, що має бути присутньою на зборах, для того, щоб вони вважалися повноважними має становити 301 особа.
Щодо кількості членів товариства, що були присутні на зборах 20.08.2016.
Судом першої інстанції було установлено, що відповідач в перебігу розгляду справи посилався на те, що на зборах були присутні 301 член товариства особисто та 26 членів товариства за довіреністю. В підтвердження зазначених аргументів відповідач посилався на списки присутніх, що було складено під час проведення реєстрації членів товариства, що з`явилися для участі у зборах.
Позивачка заперечувала таку кількість присутніх на зборах членів товариства та, зокрема, посилалася на те, що в списках присутніх мала місце подвійна реєстрація членів товариства по різним вулицям, реєстрація осіб, що не є членами товариства.
Після ознайомлення із аргументами позивачки, вже під час нового розгляду справи, відповідач  у суді першої інстанції визнав задвоєну реєстрацію одного і того ж члена товариства по різних вулицях, зокрема у кількості 10 осіб та погодився із тим, що фактично на зборах були присутні 317 осіб, з яких 291 особа - особисто та 26 осіб - за довіреністю, що також представник відповідача підтвердив у суді апеляційної інстанції.
Щодо участі у загальних зборах осіб за довіреністю, суд першої інстанції зазначав, що кількість яких складає 26 осіб, позивачка посилалася на те, що долучені до матеріалів справи довіреності не можуть прийматися у якості доказів уповноваження певних осіб для здійснення представництва інтересів членів товариства під час голосування на зборах, оскільки такі довіреності складені із порушенням вимог Цивільного кодексу України та Закону України "Про нотаріат", з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.
Отже, з метою перевірки тверджень про відсутність на зборах кворуму для прийняття рішень суду належить установити дійсну кількість членів товариства, що була присутня на зборах, про що, зокрема, зазначив Верховний Суд у постанові від 05.07.2022, якою справу скеровано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Як вже зазначалося загальна кількість членів товариства становить 600 осіб, а тому необхідна кількість присутніх членів/їх представників для того, щоб збори були повноважними становить 301 особа.
Відповідач долучив до матеріалів справи загальний список членів товариства, що було складено станом на 20.08.2016, в якому міститься поіменний склад членів товариства, списки осіб, що зареєструвалися для участі у зборах (по вулицях) та акт № 1 від 20.08.2016 "Про результати реєстрації членів СТ "Заліське" на загальних зборах 20.08.2016", з яких убачається, що загальна кількість зареєстрованих на зборах членів товариства/чи їх представників становить 327 осіб, з яких 301 особа - особисто та 26 осіб за довіреністю.
Судом першої інстанції було зазначено, що 10 осіб під час реєстрації для участі у зборах було допущена їх подвійна реєстрація і це стосується таких членів:  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12 ,  ОСОБА_13 ,  ОСОБА_14 ,  ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,  ОСОБА_17 ,  ОСОБА_18 ,  ОСОБА_19 ,  ОСОБА_20 , отже остаточно відповідач наполягав на тому, що на зборах були присутні 317 осіб, з яких 291 особа - особисто та 26 осіб - за довіреністю.
Суд апеляційної інстанції дослідивши наявний у матеріалах справи список присутніх/зареєстрованих на загальних зборах 20.08.2016, установив наступне, що члени товариства  ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 ,  ОСОБА_19 , були дійсно зареєстровані подвійно. Однак, стосовно  ОСОБА_14 суд апеляційної інстанції зазначає, що даний член товариства був зареєстрований один раз. Щодо ОСОБА_12 , суд апеляційної інстанції зазначає, що даний член товариства зареєстрована один раз, натомість у т. 1 ст. 129 (з обороту) зазначений ОСОБА_21 , який в свою чергу не значиться у списку членів товариства, який наявний у матеріалах справи. Стосовно ОСОБА_17 колегія суддів зазначає, що відповідно до наявних списків зареєстрованих, т. 1 а.с. 130 (з обороту) дана особа зареєстрована два рази, однак одне прізвище було закреслене, ураховуючи те, що дані списки були завірені відповідачем, колегія суддів дійшла висновку, що виправленому слід вірити. Також, стосовно зазначеного судом першої інстанції у подвійній реєстрації прізвища ОСОБА_20 , колегія суддів зазначає, що у списках т. 1 а.с. 126 (з обороту) зазначений ОСОБА_20 , нижче ОСОБА_22 , тобто зазначене прізвище не міститься в списках членів товариства. Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що дані відмінності в установлених фактах суду першої і апеляційної інстанції різняться, однак дані відмінності не впливають на суть установлених фактів.
Крім того, колегія суддів зазначає, що під час ідентифікації членів товариства та зареєстрованих на зборах 20.08.2016 судом апеляційної інстанції було установлено 79 невідповідностей прізвищ, це як і зареєстровані російською мовою також не відповідність ініціалів осіб. Також, колегія суддів зазначає, що в списках членів СТ «Заліське» під №278 та 279 зареєстрований ОСОБА_23 .
Здійснивши співставлення поіменного списку членів товариства, долученого відповідачем до матеріалів справи (600 осіб) станом на 20.08.2016 із списками присутніх членів на загальних зборах 20.08.2016 судом установлено, що значна кількість осіб, що зазначена у відповідних списках (списках зареєстрованих на зборах) не є членами товариства згідно долученого відповідачем загального списку членів товариства.
Тобто, в списках присутніх на зборах зазначені особи, прізвище чи ім`я та по-батькові яких, вочевидь, не збігаються із ПІБ осіб, зазначених  у загальному списку членів товариства.
Так, до прикладу, в списку членів товариства під № 506 значиться ОСОБА_24 .Микол., проте в списку присутніх по АДРЕСА_3 зазначено ОСОБА_25 , під № 248 значиться ОСОБА_26 , а в списку присутніх по вул. Центральній ОСОБА_27 , під № 69 значиться ОСОБА_28 , а на зборах був зареєстрований по вул. Центральній ОСОБА_29 .
Окрім того, суд першої інстанції зазначав, що прізвища наступних осіб, що були зареєстровані у списках, як присутні на загальних зборах узагалі не містяться в списку членів товариства станом на 20.08.2016: ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 ,  ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 ,  ОСОБА_46 . Загальна кількість таких осіб становить 17.
Однак, суд апеляційної інстанції при ретельній перевірці ідентифікації зареєстрованих осіб установив ще прізвища осіб, які не є членами товариства, а саме, ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_21 , ОСОБА_53 ( Т. ), ОСОБА_55 . За підрахунками суду апеляційної інстанції загальна кількість таких осіб становить 24 особи. Отже, ураховуючи вищенаведене, кількість осіб не членів товариства у суду першої інстанції та апеляційної інстанції різняться, однак, дана різниця не є суттєвою.
Стосовно зазначених судом першої інстанції осіб  ОСОБА_39 та ОСОБА_56 , як не членів товариства, колегія суддів зазначає, що на переконання суду апеляційної інстанції дані особи ідентифікуються як «невідповідності», оскільки в списку членів товариства під №84 значиться ОСОБА_57 , а зареєстрований ОСОБА_39 , ураховуючи певну кількість невірно зареєстрованих осіб та «нерозбірливий почерк» реєстратора, суд дійшов висновку, що дану особу невірно зареєстрували. Стосовно ОСОБА_56 , колегія суддів зазначає, що в списку членів товариства під №410 значиться ОСОБА_58 , при реєстрації присутніх дану особу записали як ОСОБА_56 , на переконання суд апеляційної інстанції дана особа значиться як «невідповідність».
Таким чином, судом апеляційної інстанції установлено, що 24 особи, що зазначені у відповідних списках осіб, що зареєструвалися для участі у зборах не є членами товариства, згідно наданого відповідачем списку членів товариства, та, відповідно, приймати участь у голосуванні не могли, та ураховуватися для визначення необхідного кворуму судом не можуть.
Зауваження позивачки щодо інших осіб (позивачка в перебігу розгляду справи посилалися на значно більшу кількість осіб, які зареєструвалися хоча членами товариства не є) судом відхиляються, як такі, що належним чином не обґрунтовані та не доведені, а виявлені позивачкою відмінності у ПІБ осіб, що були присутні із ПІБ осіб, зазначені в списку членів товариства, свідчать здебільшого про те, що такі відмінності утворилися внаслідок використання при складанні загального списку та списку присутніх як російської, так і української мов. Відповідно ПІБ таких осіб могло бути відмінним.
Також, судом не береться до уваги твердження відповідача, про зміну прізвищ деяких, у зв`язку із одруженням, оскільки такі докази повинні подаватись сторонами при розгляді у суді першої інстанції, як на підставу своїх вимог.
Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 Господарського процесуального кодексу України, передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.
При цьому відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи №910/4055/18, від 16.04.2019 зі справи № 925/2301/14).
Таким чином, досліджуючи питання щодо фактичної кількості членів товариства, що особисто взяли участь у зборах товариства 20.08.2016, надаючи оцінку доказам, наданим відповідачем в підтвердження того, що на зборах були присутні члени товариства у кількості 299 особи, суд дійшов висновку, що списки присутніх на зборах 20.08.2016, в частині прізвищ осіб, зазначених вище не можуть прийматися судом до уваги у якості присутності їх на зборах у якості саме членів товариства, тобто у якості осіб, які наділені повноваженнями щодо голосування на зборах з питань порядку денного.
Суд апеляційної інстанції здійснивши підрахунок загальної кількості зареєстрованих осіб установив, що відповідно до наявних у матеріалах списку присутніх 299 осіб, із них 24 особи які не є членами товариства, із них 5 подвійно зареєстровані. Отже, на переконання суду апеляційної інстанції загальна кількість зареєстрованих членів товариства становить 270 осіб.
Суд із розумінням ставиться до того, що така значна кількість членів товариства (600 осіб) значно ускладнює порядок проведення загальних зборів будь-якого товариства та садівничого товариства тим більше. Порядок повідомлення членів такого товариства про проведення зборів та порядок реєстрації, перевірка повноважень осіб, що з`явилися для участі у загальних зборах є доволі ускладненим. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що невідповідність у 79 прізвищах у даному випадку не є суттєвою, оскільки навіть без урахуванням цих осіб та з установленням наявної кількості осіб, судом установлено, що зареєстровані особи (члени товариства) у кількості 270 осіб є меншою, ніж визначено Законом для кворуму.
Проте, оскільки дослідження питання щодо дійсної кількості членів товариства, присутніх на зборах відноситься до центрального питання, що підлягає установленню та перевірці в межах розглядуваної справи, з огляду на доводи позивачки щодо відсутності необхідного кворуму на зборах, установлені судом недоліки проведеної реєстрації осіб, що з`явилися для участі у зборах не могло бути не прийнято судом до уваги.
Порядок обліку членів товариства, очевидно відноситься до питань внутрішньої організації діяльності товариства та суд не має здійснювати невиправдане втручання у такі питання діяльності товариства. І такі зазвичай мають самостійно урегульовуватися членами товариства на основі добросусідських, розумних та зважених стосунків.
Отже, підсумовуючи, в цій частині, суд дійшов висновку, що фактична кількість членів СТ "Заліське", що особисто зареєструвалися для участі у зборах 20.08.2016 та які можуть бути ураховані судом у якості присутніх на зборах становить 270 осіб.
Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 927/546/18, від 28.01.2021 у справі № 910/15906/19, від 07.09.2021 у справі             № 916/2506/20.
Щодо представництва на зборах членів товариства за довіреностями.
Так, позивачка вважає, що 26 членів товариства були представлені на зборах їх представниками на підставі довіреностей, складених в порушення вимог законодавства щодо їх нотаріального посвідчення, а тому їх голоси не могли ураховуватися для визначення кворуму на зборах.
Заперечуючи проти зазначених аргументів відповідач посилався на те, що форма довіреності була затверджена рішенням загальних зборів членів СТ "Заліське" від 28.07.2007 та здійснення представництва інтересів членів товариства у такий спосіб є звичайною практикою та відповідає вимогам статті 40 Закону України "Про нотаріат".
Надаючи доводам сторін, в цій частин, належну юридичну оцінку суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
За змістом ст. 245 Цивільного кодексу України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність на право участі та голосування на загальних зборах, видана фізичною особою, посвідчується у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до рішення правління товариства, що оформлене протоколом засідання правління від 11.07.2007 № 2, затверджено форму доручення члена товариства для голосування по всім питанням на чергових та позачергових загальних зборах членів СТ "Заліське". Суду також наданий журнал реєстрації таких доручень та копії 26 доручень щодо спірних загальних зборів.
Тобто судом установлено, що форма довіреності для участі у загальних зборах затверджена рішенням правління від 11.07.2007, а не рішенням загальних зборів від 28.07.2007. Зазначене рішення (рішення зборів), хоча і містить останнім пунктом додрукований текст - "затвердити форму доручення", проте за змістом протоколу від 28.07.2007 не убачається, що на зборах взагалі відбувалося обговорення цього питання чи що було прийнято рішення щодо затвердження рішення правління від 11.07.2007, саме яким форму довіреності було затверджено.
Більше того, на першому аркуші рішення загальних зборів від 28.07.2007 міститься указівка на те, що форма довіреності затверджена саме рішенням правління від 11.07.2007 та вже на зборах членів, що відбулися 28.07.2007, 32 особи приймали участь за дорученням.
Надані суду довіреності складені у письмовій формі.
Наведені вище положення цивільного законодавства не містять прямої указівки на те, щоб довіреності для участі у голосуванні на зборах були нотаріально посвідчені. Не установлено таких вимог судом і в інших положеннях законодавства, що регулює діяльність садових товариств та статуті товариства.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що долучені до матеріалів справи довіреності щодо 26 осіб, що прийняли участь у зборах через своїх представників мають бути враховані в загальній кількості осіб, що з`явилися на збори, адже вчинені у письмовій формі, що цілком відповідає вимогам законодавства.
Посилання відповідача на положення ст. 40 Закону України "Про нотаріат", яка передбачає випадки, коли до нотаріально посвідчених довіреностей прирівнюються довіреності, засвідчені певною уповноваженою особою, що не є нотаріусом, судом до уваги не приймаються, з огляду на висновки суду про відсутність установленої законодавством вимоги до обов`язкового нотаріального посвідчення довіреності, що видається членом садівничого товариства для участі від його імені у загальних зборах його представника.
Таким чином, суд ураховує у складі осіб, що присутні на зборах 20.08.2016 26 членів товариства, які уповноважили на здійснення голосування на зборах інших осіб на підставі довіреностей.
Тобто, за висновками суду загальна кількість членів товариства, що були присутні на зборах членів СТ "Заліське" 20.08.2016 особисто та за довіреностями становить 270 осіб, що є меншим від необхідної кількості членів товариства для того, щоб збори можна було вважати повноважними (301 особа), що зумовлює висновки суду про наявність достатніх підстав для визнання недійсним рішень загальних зборів членів СТ "Заліське", оформлених протоколом № 2 від 20.08.2016.
Решта аргументів сторін, в цій частині на висновки суду не впливають, а тому окремої оцінки з боку суду не вимагають.
Щодо строків позовної давності.
Відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності.
З матеріалів справи слідує, що в обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що позивачкою пропущено строк позовної давності на звернення до суду із розглядуваним позовом, оскільки загальний строк позовної давності для подання позову про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства, прийнятого 20.08.2016, на яких позивачка була присутня, сплив 20.08.2019, коли як до Господарського суду Київської області вона звернулася лише 06.08.2020.
Позивачка, заперечуючи проти застосування наслідків пропуску строку позовної давності посилалася на те, що строк, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України було перервано унаслідок її звернення до Броварського районного суду Київської області у справі № 361/5827/19 із позовом, що є тотожним із розглядуваним.
Надаючи доводам сторін, в цій частині, належну юридичну оцінку суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України (у редакції від 11.06.2016) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Стаття 257 Цивільного кодексу України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Як вже зазначалося, позивачка 16.08.2019, тобто у межах строку, визначеного статтею 257 Цивільного кодексу України, звернулася до Броварського районного суду Київської області з позовом до СТ "Заліське" про визнання недійсним рішення загальних зборів від 20.08.2016, що підтверджується ухвалою цього суду від 16.08.2019 у справі № 361/5827/19, що є тотожним із розглядуваним.
Ухвалою Броварського районного суду Київської області від 04.06.2020 провадження у справі № 361/5827/19 закрито, з огляду на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Позивачка звернулася до Господарського суду Київської області із розглядуваним позовом 06.08.2020.
У постанові Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/19, викладено правовий висновок за змістом, якого перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності.
Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.
До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачка із заявою про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності в суді першої інстанції не зверталася, про що представник позивача зазначав у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, хоча обов`язок доведення того, що строки позовної давності пропущено з поважних причин покладається саме на позивача у справі.
З урахуванням викладеного, оскільки спірні рішення були прийняті на загальних зборах членів СТ "Заліське" (за участі позивачки) 20.08.2016, та, відповідно, від цієї дати почався перебіг позовної давності, визначений статтею 261 Цивільного кодексу України, строк на звернення до суду із розглядуваним позовом сплив 20.08.2019. Та оскільки позивачка звернулася до Господарського суду Київської області 06.08.2020, тобто із пропуском установленого строку, за відсутності обставин, що свідчать про його переривання та за відсутності клопотання про визнання поважними причин пропуску цього строку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав саме пропуску строку позовної давності, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції.
До того ж судом першої інстанції було вірно зазначено, як убачається, позивачка звернулася до Броварського районного суду Київської області лише 16.08.2019, тобто за чотири дні до спливу трирічного строку позовної давності, тобто хоча і в межах строків позовної давності проте для суду залишились не зрозумілими причини такого тривалого зволікання щодо звернення до суду, якщо позивачка вважала, що її права, як члена товариства були порушеними, зокрема в аспекті тверджень про неправомірність прийнятих рішень про визнання недійсними договорів про електропостачання.
Тут варто зазначити, що інтереси члена товариства можуть не збігатися з інтересами самого товариства та іншими його членами. А з урахуванням особливостей, що притаманні саме садівничому товариству, метою діяльності якого є забезпечення інтересів великої кількості його членів, захист інтересів окремого члена товариства має відбуватися таким чином, щоб не були невиправдано порушені інтереси інших осіб, зокрема, у спосіб невиправданого ретроспективного перегляду обставин, що вже давно могли втратити будь-яке правове значення, могли бути реалізовані та припинені, а обставини могли змінитися настільки, що перегляд таких правовідносин може мати гірші наслідки ніж ті, що можуть настати у разі відмови у задоволенні позову.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що хоча на загальних зборах членів СТ "Заліське" 20.08.2016 і був відсутній кворум для прийняття будь-яких рішень через доведену присутність на зборах меншої кількості членів товариства ніж вимагають положення законодавства та статуту товариства, втім через сплив строку позовної давності для звернення до суду із розглядуваним позовом та відсутність підстав вважати пропуск такого строку з поважних причин, а також підстав вважати, що такий строк переривався, у задоволені позову слід відмовити.
Щодо витрат пов`язаних із розглядом справи.
Статтею 129 Господарського процесуального кодексу України на суд покладено обов`язок розподілу судових витрат, а ст. 238 Кодексу визначено, що у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.
На адресу суду 21.09.2022, 07.12.2022, 06.01.2023, тобто до закінчення судових дебатів, від відповідача надійшли клопотання про відшкодування судових витрат та заява про стягнення з позивачки витрат, пов`язаних з розглядом справи. До указаного клопотання та заяв відповідачем долучено докази, що підтверджують об`єм наданих послуг та розмір витрат, які понесені відповідачем на професійну правничу допомогу пов`язаних із розглядом цієї справи.
Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Частинами 1, 2, 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналогічний висновок наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (пункт 21) та від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (пункт 5.40).
Судом установлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу відповідачем надано до суду - договір про надання правової допомоги від 04.01.2022, № 09/21 укладений між Адвокатським бюро "Валентини Журавель" та СТ "Заліське" (клієнт); додатків №№ 1, 2 до договору; акти наданих послуг від 04.01.2022 № 09/21 на суму 21250 гривень, від 05.07.2022 № 4/22 на суму 7500 гривень, від 21.09.2022 № 12/22 на суму 15000 гривень, від 06.12.2022 № 36/22 на суму 7000 гривень, від 07.12.2022 № 37/22 на суму 4050 гривень, від 14.12.2022 № 41/22 на суму 8550 гривень, від 22.12.2022 № 46/22 на суму 3600 гривень; платіжне доручення від 05.01.2022 № 661, яким підтверджується факт оплати відповідачем грошових коштів за договором № 09/21 у розмірі 21250 гривень; платіжне доручення від 09.01.2022 № 663, яким підтверджується факт оплати відповідачем судового збору у розмірі 4204 гривень, за подання касаційної скарги; платіжне доручення від 07.07.2022 № 716, яким підтверджується факт оплати відповідачем грошових коштів за договором № 09/21 у розмірі 7500 гривень; платіжне доручення від 23.09.2022 № 751, яким підтверджується факт оплати відповідачем грошових коштів за договором № 09/21 у розмірі 15000 гривень; платіжне доручення від 07.12.2022 № 779, яким підтверджується факт оплати відповідачем грошових коштів за договором № 09/21 у розмірі 7000 гривень; платіжну інструкцію від 12.12.2022 № 783, якою підтверджується факт оплати відповідачем грошових коштів за договором № 09/21 у розмірі 4050 гривень; платіжну інструкцію від 19.12.2022 № 785, якою підтверджується факт оплати відповідачем грошових коштів за договором № 09/21 у розмірі 8550 гривень; платіжну інструкцію від 24.12.2022 № 791, якою підтверджується факт оплати відповідачем грошових коштів за договором № 09/21 у розмірі 3600 гривень; детальний опис робіт виконаних адвокатом, згідно якого загальний розмір судових витрат відповідача під час розгляду справи № 911/2269/20 становить 72350 гривень.
Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що загальний розмір фактично понесених відповідачем витрат пов`язаних із розглядом цієї справи становить 74154 гривень.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Кодексу суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
У матеріалах справи наявна заява позивачки щодо розміру судових витрат, у яких остання заперечувала щодо заявленого відповідачем розміру судових витрат і просила суд відмовити у їх задоволенні.
Разом з тим, у постанові від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 Верховний Суд дійшов висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Здійснивши аналіз доказів поданих відповідачем в обґрунтування витрат на правову допомогу, та ураховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та фактично виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та заперечення позивачки, суд дійшов висновку, що заява СТ "Заліське" щодо відшкодування судових витрат підлягає частковому задоволенню та, відповідно, стягненню з позивачки на користь відповідача в рахунок відшкодування витрат на правничу допомоги підлягає сума у розмірі 15 000 гривень та витрат на сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 4 204 гривень, а у відшкодуванні решти витрат на правничу допомогу суд відмовляє.
Ураховуючи наведене, Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі №911/2269/20  відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. У задоволенні апеляційних скарг позивача та відповідача належить відмовити.
Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на  позивача та відповідача.
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Садівничого товариства "Заліське" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі №911/2269/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2023 у справі №911/2269/20  залишити без змін.
3.  Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 покласти на позивача.
4. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги Садівничого товариства "Заліське" покласти на відповідача.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 28.06.2023. 

Головуючий суддя                                                            В.В. Андрієнко 

Судді                                                                                В.В. Шапран

                                                                                С.І. Буравльов