Справа № 462/8289/21                                                Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І. 
Провадження № 22-ц/811/374/23                                         Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       25 травня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С.М.,
суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар судового засідання - Юзефович Ю.І.
з участю - представника позивача - адвоката Пех М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року (повний текст рішення складено 01 грудня 2022 року), у справі за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2021 року позивач акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк», «банк») звернувся в суд з вказаним позовом, в якому з урахуванням змінених позовних вимог, просив стягнути з відповідачів на його користь солідарно борг у розмірі 284 419 грн 33 коп. та судові витрати у справі.
В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 21476/2018 від 17 грудня 2018 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 315 766 грн 14 коп., строком до 16 грудня 2025 року. У порушення статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 грудня 2018 між ОСОБА_1 та банком було укладено договір поруки, відповідно до якого вона взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору. У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 26 жовтень 2021 року має заборгованість 290 619 грн 33 коп.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року позовну заяву акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 284 419 грн 33 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 2 179 грн 64 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 2 179 грн 64 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 567 грн 50 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» судові витрати за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 567 грн 50 коп.
У лютому 2023 року ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, визначивши територіальну підсудність справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що заявлений ОСОБА_2 відвід головуючому у справі з підстав того, що відповідачка ОСОБА_1 була присяжним в Залізничному районному суді м. Львова, є безпідставним, адже виходячи щонайменше з етичних міркувань, такий відвід підлягав задоволенню. З огляду на те, що присяжний під час здійснення правосуддя користується усіма правами судді, а ОСОБА_1 була присяжною в Залізничному районному суді м. Львова, справа за її участю не могла розглядатися цим судом. Оскільки ОСОБА_1 жодного разу не отримувала виклики до суду, участі в засіданнях не приймала, відтак не подала заява про непідсудність справи. 
Порука ОСОБА_1 припинилася на підставі частини першої статті 559 ЦК України, адже розмір відповідальності поручителя, зокрема за нарахованими відсотками, збільшився, у зв`язку із укладенням додаткового договору від 07 квітня 2020 року та договору від 03 грудня 2020 року, проте нових договорів поруки укладено не було. Судом не досліджено та безпідставно стягнуто солідарно із поручителя увесь обсяг зміненого фінансового зобов`язання, адже положення Закону України від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», як такі, що суперечать нормам статті 58 Конституції України, не слід було застосовувати під час розгляду даної справи. Поза увагою суду залишився факт неотримання відповідачами досудової вимоги, адже надані позивачем докази не підтверджуються цього факту. Окрім цього, позов подано до спливу виконання вимоги про дострокове погашення заборгованості. Також позивачем на вимогу суду не надано оригіналу електронного доказу, а саме графіка погашення ануїтетних платежів ОСОБА_2 за кредитним договором, яким обґрунтовано пред`явлений позов.
В лютому 2023 року від акціонерного товариства «Кредобанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний адвокатом Пехом Максимом Валерійовичем, в якому міститься прохання залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю оскаржуваного рішення, а також безпідставністю доводів апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції відповідачем ОСОБА_2 (позичальником) в апеляційному порядку не оскаржується.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 17 грудня 2018 року ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Кредобанк» кредитний договір № 21476/2018, за умовами якого видано кредит в сумі 315 766 грн 14 коп. на строк до 16 грудня 2025 року, для придбання транспортного засобу (пункт 2.1. цього договору).
Згідно з пунктом 4.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені цим кредитним договором (п. 2.1., 4.8 кредитного договору та/або додатками до нього).
Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами рівними сумами (далі - ануїтетний платіж) протягом усього строку кредитування (п. 2.1 кредитного договору), відповідно до графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до кредитного договору) (пудпункт 4.1.1. пункту 4.1. кредитного договору).
Згідно з додатком № 1 до кредитного договору належна до сплати сума відсотків складає 199 182 грн 93 коп.
Відповідно до пункту 4.8. кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 4.7. цього кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних в повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п. 4.7. кредитного договору).
Пунктом 4.7. кредитного договору передбачено, що банк у випадках, передбачених п. 2.10 цього кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором та додатковими договорами, про що письмово повідомляє позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) право баку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором виникає, уразі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць.
07 квітня 2020 року між сторонами укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 21476/2018 від 17 грудня 2018 року, яким змінено графік погашення платежів за договором (додаток № 1 до кредитного договору), шляхом підписання нового графіку (додаток № 1 до цього додаткового договору), який у свою чергу змінено договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 21476/2018 від 17 грудня 2018 року, підписаного сторонами 03 грудня 2020 року.
Згідно з додатком № 1 до договору, кінцевий термін погашення кредиту встановлено до 16 грудня 2026 року включно. Сума належних до сплати відсотків згідно із цим додатком становить 122 757 грн 50 коп., а загальний розмір кредиту 269 731 грн 93 коп.
Також 17 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір поруки № 21476/2018/2, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. 
Пунктом 2.2. договору поруки визначено, що поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника (пункт 2.3. договору поруки).
Пунктом 2.6 договору поруки передбачена солідарна відповідальність поручителя та позичальника перед банком.
Відповідно до пункту 2.7. договору поруки, поручитель може надавати згоду на збільшення обсягу його відповідальності за цим договором, у разі збільшення суми кредиту та/або продовження строку повернення кредиту та/або запровадження нових умов застосування (встановлення, зміна) змінюваної процентної ставки по кредитному договору в бік збільшення, шляхом: надання кредитору окремої письмової згоди на це або укладення між кредитором та поручителем окремого додаткового договору до цього договору, або проставлення на відповідному договорі, яким вносяться ці зміни в кредитний договір свого підпису.
Договір поруки вступає в дію з момент його підписання, та припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основого зобов`язання за кредитним договором (пункти 4.6. та 4.7. договору поруки).
Згідно з пунктом 4.8. договору поруки, у випадку внесення без згоди поручителя до кредитного договору змін, внаслідок чого збільшується розмір зобов`язань за кредитним договором, обсяг його відповідальності не збільшується. У цьому випадку поручитель несе часткову відповідальність в межах, визначених п.1.1. на момент укладення договору поруки або останніх погоджених ним змін до кредитного договору.
Пунктом 1.1. договору поруки визначено розмір кредиту в сумі 315 766 грн 14 коп., дата його повернення 16 грудня 2025 року, а розмір змінюваної процентної ставки на перший період дії ставки становить 14,99 % річних. Подальша зміна процентної ставки визначається кредитним договором.
Додатковий договір № 1 до кредитного договору № 21476/2018 від 17 грудня 2018 року, укладений 07 квітня 2020 року, а також договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 21476/2018 від 17 грудня 2018 року, укладений 03 грудня 2020 року, та графік погашення заборгованості (додаток № 1 до кредитного договору) не містять підпису поручителя ОСОБА_1 .
В матеріалах справи відсутні укладені між сторонами додаткові договори до договору поруки.
03 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала до банку власноручно підписану заяву, в якій вказала, що надає згоду ОСОБА_2 на укладення договору про внесення змін і доповнень від 03 грудня 2020 року до кредитного договору №21476/2018 від 17 грудня 2018 року. Цією заявою ОСОБА_1 також надала згоду на укладення аналогічних договорів в майбутньому.
14 липня 2021 року банком скеровано позичальнику ОСОБА_2 листом з описом вкладення досудову вимогу № 27-10021954/21 від 13 липня 2021 року щодо виконання договірних зобов`язань, згідно з якою, у зв`язку із наявною заборгованістю за кредитним договором, банк вимагає протягом 30 календарних днів, з моменту отримання вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання - достроково повернути кредит в повній непогашеній сумі та сплати всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а також штрафні санкції, а саме 299 399 грн 78 коп., яка ним отримана 19 липня 2021 року.
25 жовтня 2021 року банком скеровано поручителю ОСОБА_1 листом з описом вкладення досудову вимогу № 27-231021-МВП-2 від 23 жовтня 2021 року щодо виконання договірних зобов`язань, згідно з якою, у зв`язку із з наявною заборгованістю за кредитним договором, станом на 23 жовтня 2021 року, банк вимагає її погашення протягом 7 календарних днів, з моменту отримання вимоги, в сумі 290 879 грн 33 коп., яка нею отримана 27 жовтня 2021 року.
З вказаним позовом банк звернувся до суду 09 листопада 2021 року.
Щодо невірного вирішення відводу та порушення правил підсудності справи.
Згідно із пунктом 2 частин третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Відповідно до положень частини першої - третьої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
За обставинами справи, що переглядається не встановлено обставин, передбачених статтею 37 ЦПК України або те, що до складу суду в даній справі входили особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.
З матеріалів справи убачається, що 03 червня 2022 року ОСОБА_2 заявив відвід головуючому у справі судді Ліушу А.І. з тих підстав, що його дружина (відповідачка ОСОБА_1 ) була присяжною в Залізничному районному суді м. Львова, та брала участь у цьому статусі у розгляді справ, де головуючим був ОСОБА_3 . На думку заявника, під час нарадчих кімнат у таких справах могли виникати спори з приводу прийняття рішень, що впливає на неупередженість судді в даній справі.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2022 року у задоволенні заяви відповідача  ОСОБА_2 про відвід судді Ліуша Андрія Ігоровича відмовлено за її безпідставністю.
Ухвала мотивована тим, що покликання відповідача  ОСОБА_2 на упередженість судді Ліуша А.І. є безпідставним, оскільки суддя Ліуш А.І. не знайомий особисто та жодного разу не мав приватної розмови із ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів про те, у розгляді яких саме справ під головуванням судді Ліуша А.І. відповідач ОСОБА_1 була присяжною, та коли такі справи розглядались судом і окрім того, те, що відповідач ОСОБА_1 була присяжною у справах, де головуючим суддею був ОСОБА_3 , не є підставою для відводу судді відповідно до норм закону, зокрема, статті 36 ЦПК України.
З матеріалів справи також убачається, що відповідачка ОСОБА_1 повідомлялася належним чином про дату та час судових засідань у справі, а також, що їй було відомо який саме суддя є головуючим у ній.
Проте, заяв про відвід головуючого в суді першої інстанції нею подано.
За повідомленням Залізничного районного суду м. Львова присяжна ОСОБА_1 брала участь в розгляді справи № 462/2213/19 під головуванням судді Ліуша А.І.
Аналіз судових рішень, оприлюднених в ЄДРСР по справі №462/2213/19 свідчить, що по цій справі не було висловлена окрема думка.
За наведених обставин, колегія суддів не убачає підстав для визнання заявленого відводу іншим відповідачем, а не тим відповідачем, яким подано апеляційну скаргу, обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги у цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. 
Згідно із частиною першою статті 26 ЦПК України підсудність справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя суду, до підсудності якого віднесена ця справа за загальними правилами, визначається ухвалою суду вищої інстанції, постановленою без повідомлення сторін.
У випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді (частина друга статті 34 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.
За приписами статті 63 цього Закону присяжним є особа, яка у випадках, визначених процесуальним законом, та за її згодою вирішує справи у складі суду разом із суддею або залучається до здійснення правосуддя. Присяжні виконують обов`язки, визначені пунктами 1, 2, 4-6 частини сьомої статті 56 цього Закону.
На присяжних поширюються гарантії незалежності і недоторканності суддів, установлені законом, на час виконання ними обов`язків із здійснення правосуддя. За обґрунтованим клопотанням присяжного заходи безпеки щодо нього можуть уживатися і після закінчення виконання цих обов`язків (частина третя статті 68 цього Закону).
Згідно з інформацією отриманою від Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 була включена до списку присяжних районних судів м. Львова, а саме до Залізничного районного суду м. Львова на підставі ухвали Львівської міської ради від 20 вересня 2018 року № 3869, проте станом на листопад 2021 року (дату подання позову) повноваження присяжної ОСОБА_1 закінчились.
З огляду на викладене, положення частини першої статті 26 ЦПК України в даному випадку є незастосовним. Відтак, колегія суддів не аналізує доводи скарги про те, що нею могла бути подана заява в суді першої інстанції про непідсудність справи цьому суду.
Щодо припинення поруки.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.
Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частиною першою статті 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з підпунктом 3 пункту 1 розділу Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII у статтю 559 ЦК України внесено такі зміни:
- частину першу викладено у такій редакції:
«1. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання»;
- частину четверту викладено у такій редакції:
«4. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання».
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Отже, за загальним принципом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У пунктах 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року № 2478-VIII встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 04 листопада 2018 року, та введений в дію із 04 лютого 2019 року.
З огляду на дату укладення договору поруки (17 грудня 2018 року), дати внесення змін до кредитного договору (07 квітня 2020 року та 03 грудня 2020 року) якими збільшено обсяг відповідальності позичальника, враховуючи умови договору поруки (пункти 2.7. та 4.8.), а також надану поручителем заяву (згоду) (03 грудня 2020 року) на внесення змін до кредитного договору щодо збільшення обсягу відповідальності позичальника, колегія суддів вважає застосовними до спірних правовідносин положень частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент внесення змін до кредитного договору та надання згоду поручителем на збільшення обсягу відповідальності позичальника, та на дату подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення), та констатує відсутність факту припинення поруки, відхиляючи у цьому зв`язку доводи апеляційної скарги про неможливість застосування у даній справі положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування».
Доказів на спростування розміру заборгованості за кредитним договором, та її складових, стягнутих оскаржуваним рішенням, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Щодо дострокового повернення кредиту та передчасності пред`явлення позову.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).
Згідно з пунктом 2 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям. Зазначений закон набрав чинності 10 червня 2017 року.
З огляду на дату укладення кредитного договору (17 грудня 2018 року), положення цього Закону є застосовними до спірних правовідносин.
Питання дострокового повернення кредиту врегульовано положеннями статті 16 цього Закону.
Частиною четвертою цієї статті Закону визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Аналогічні положення містяться в пунктах 4.7. та 4.8. кредитного договору.
Пунктом 2.2. договору поруки визначено, що поручитель зобов`язаний сплатити заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором.
У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника (пункт 2.3. договору поруки).
При цьому, належним слід вважати надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.
Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Належним дотриманням кредитором процедури повідомлення позичальника та/або поручителя, про вимогу стосовно дострокового повернення споживчого кредиту також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
В разі дотримання порядку належного надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту діє презумпція належного повідомлення, яка може бути спростована отримувачем такого повідомлення в загальному порядку.
Як кредитним договором, так і договором поруки не визначено способу надіслання повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту (виконання поручителем зобов`язання замість боржника (позичальника).
В матеріалах справи наявні досудові вимоги, надіслані позичальнику в липні 2021 року, а поручителю в жовтні 2021 року, цінними листами з описом вкладення на адреси, вказані у відповідних договорах, до яких надано докази про їх отримання адресатами.
Доказів на спростування презумпції належного повідомлення, відповідачами не надано.
У цьому зв`язку, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано процедуру дострокового повернення кредиту, а пред`явлення позову у листопаді 2021 року не є передчасним, як вважає особа, що подала апеляційну скаргу, вказуючи при цьому на те, що з моменту отримання поручителем досудової вимоги не пройшло тридцять днів, оскільки положення статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» підлягаю застосуванню до позичальника, а не до поручителя. При цьому, колегія суддів враховує, що положення договору поруки не встановлюють необхідності пред`явлення поручителю досудової вимоги, строків її розгляду та наслідків невиконання.
Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині, є безпідставними.
Також колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що позивачем на вимогу суду не надано оригіналу електронного доказу, а саме графіка погашення ануїтетних платежів ОСОБА_2 за кредитним договором, яким обґрунтовано пред`явлений позов, адже такі спростовуються матеріалами справи, зокрема журналом судового засідання за 07 листопада 2022 року, в якому зазначено, що представником позивача виконано вимоги ухвали суду від 07 жовтня 2022 року про витребування зазначених доказів. Проте, відповідачі у вказане судове засідання не з`явились.
В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, підстави для здійснення розподілу судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 червня 2023 року.

Головуючий                                                                С.М. Копняк

Судді:                                                                        С.М. Бойко

А.В. Ніткевич