Постанова
Іменем України
 
31 травня 2023 року
місто Київ
 
справа № 201/8989/14-ц
провадження № 61-13145св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
учасники справи:
заявник -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович,
заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс»,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції заявника
ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернувся до суду зі скаргою, у якій просив:
- скасувати дві постанови про арешт коштів боржника від 08 вересня 2021 року, ухвалені приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О. В. (далі - приватний виконавець);
- зобов`язати приватного виконавця Ванжу О. В. повернути ОСОБА_1 всі пенсійні виплати, заблоковані та неправомірно стягнуті з поточного пенсійного рахунку заявника;
- зобов`язати приватного виконавця Ванжу О. В. відшкодувати витрати на отримання від Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») довідки про відкриття поточного рахунку у сумі 150, 00 грн;
- скасувати постанову приватного виконавця Ванжі О. В. від 11 жовтня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника;
- зобов`язати приватного виконавця Ванжу О. В. повернути йому всі неправомірно стягнуті кошти, які на 11 листопада 2021 року становлять 1 726, 06 грн.
ОСОБА_1 обґрунтовував скаргу тим, що 07 листопада 2017 року він прийняв спадщину після смерті дружини ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя його дружина мала заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2006 року № 8/2006/840-К/362-Н. 
Рішенням від 18 листопада 2014 року у справі № 201/8989/14-ц Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська стягнув із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») заборгованість за кредитним договором. Ухвалою від 20 липня 2020 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська замінив стягувача ПАТ «КБ «Надра» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» (далі - ТОВ «Спектрум Ессетс»), а ухвалою від 23 червня 2021 року цей суд замінив боржника у виконавчому провадженні із ОСОБА_2 на ОСОБА_1 
30 серпня 2021 року він отримав копію постанови приватного виконавця Ванжі О. В. від 20 серпня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 66594224, а також про арешт усього його рухомого та нерухомого майна.
Заявник зазначав, що є пенсіонером, отримує пенсію з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) з поточного рахунку, на який надходять виключно пенсійні кошти. 06 вересня 2021 року він надав приватному виконавцю декларацію про його майновий стан, у якій зазначив, що, крім пенсії, інших доходів не має.
01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 дізнався, що його поточний рахунок заблоковано і вся пенсія спрямовується на погашення заборгованості за виконавчим листом № 201/8989/14-ц, виданим 13 квітня 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська. Підставою для стягнення пенсійних виплат є постанови про арешт коштів боржника від 08 вересня 2021 року.
Постановою від 11 жовтня 2021 року приватний виконавець розблокував його поточний рахунок у AT «Ощадбанк», та заявник отримав пенсійні виплати за вересень 2021 року. Проте, у листопаді 2021 року під час зняття з платіжної картки пенсії за жовтень 2021 року він виявив, що розмір пенсії зменшено на 20 відсотків на підставі постанови приватного виконавця Ванжі О. В. від 11 жовтня 2021 року.
ОСОБА_1 вважав зазначені постанови приватного виконавця Ванжі О. В. незаконними, оскільки виконавець не з`ясував обсяг одержаної ним спадщини, її вартість, залишив поза увагою ту обставину, що пенсія заявника стосується майна, яке входить до складу спадщини, а також те, що блокування виплати пенсії повністю заборонено законом.
Стислий виклад заперечень інших учасників справи
Приватний виконавець та ТОВ «Спектрум Ессетс» заперечували проти задоволення скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою від 16 травня 2022 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська задовольнив скаргу ОСОБА_1 .
Суд визнав протиправними дії та бездіяльність приватного виконавця Ванжі О. В.; визнав незаконними та скасував дві постанови про арешт коштів боржника від 08 вересня 2021 року (виконавче провадження № 66594224, виконавчий лист від 13 квітня 2016 року № 201/8989/14-ц), ухвалені приватним виконавцем Ванжою О. В.
Зобов`язав приватного виконавця Ванжу О. В. повернути ОСОБА_1 всі пенсійні виплати, які були заблоковані та неправомірно стягнуті з його поточного пенсійного рахунку (платіжної картки) та зобов`язав приватного виконавця відшкодувати ОСОБА_1 витрати на отримання від АТ «Ощадбанк» довідки про відкриття поточного рахунку (платіжної картки) в розмірі 150, 00 грн.
Здійснив розподіл судових витрат.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що приватний виконавець Ванжа О. В., стягуючи пенсію заявника ОСОБА_1 повністю, протиправно залишив його без засобів існування в умовах загострення епідеміологічної ситуації в країні та необхідності сплачувати комунальні послуги за підвищеними тарифами. Приватний виконавець не з`ясував обсяг та вартість одержаної заявником спадщини, залишив не врахував ту обставину, що пенсія заявника не стосується майна, яке входить до складу спадщини, а також те, що з пенсії може бути відраховано не більше ніж 20 відсотків її розміру.
Постановою від 06 грудня 2022 року Дніпровський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу приватного виконавця Ванжі О. В., ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року скасував, ухвалив нове судове рішення, яким відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1  .
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд апеляційної інстанції керувався тим, що приватний виконавець Ванжа О. В. 11 жовтня 2021 року ухвалив постанову про зняття арешту з коштів, тому немає підстав для скасування двох постанов про арешт коштів боржника від 08 вересня 2021 року. ОСОБА_1 прийняв спадщину, тому приватний виконавець правомірно звернув стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 відсотків пенсії, що відповідає вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження». Відтак виконавчі дії у виконавчому провадженні № 66594224 вчинені з дотриманням згаданого Закону.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
ОСОБА_1 23 грудня 2022 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року, залишити в силі ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
ОСОБА_1 , наполягаючи на тому, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, як підстави касаційного оскарження наведеного судового рішення визначив, що:
- суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального права, не встановив межі відповідальності спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця;
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18), у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 390/2041/17 
(провадження № 61-48388св18), згідно з якими межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
ТОВ «Спектрум Ессетс» у січні 2023 року із застосуванням електронного зв`язку надіслало до Верховного Суду письмові пояснення, у яких просило касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою від 28 грудня 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі.
За змістом правила частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати дві постанови Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року (провадження № 22-ц/803/4708/22), залишити в силі дві ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 травня 2022 року, апеляційну скаргу приватного виконавця залишити без задоволення.
Водночас, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, 06 грудня 2022 року Дніпровський апеляційний суд ухвалив лише одну постанову у справі № 201/8989/14 (провадження № 22-ц/803/4708/22), тому Верховний Суд переглядає в касаційному порядку саме зазначену постанову суду апеляційної інстанції.
Крім того, повноваження Верховного Суду чітко визначені у статті 409 ЦПК України й таким повноваженням, як залишення без задоволення апеляційної скарги, суд касаційної інстанції не наділений. Вирішення питання про задоволення чи залишення без задоволення апеляційної скарги віднесено до повноважень суду апеляційної інстанції.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням від 18 листопада 2014 року у справі № 201/8989/14-ц Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська стягнув із ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2006 року в розмірі 27 577, 36 дол. США та 926 165, 54 грн, а також судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн. 
13 квітня 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська видав виконавчий лист № 201/8989/14-ц на виконання зазначеного рішення суду.
Боржниця ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою від 29 липня 2020 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська замінив сторону стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Спектрум Ессетс».
Ухвалою від 23 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року та постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року, Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська замінив сторону боржника у виконавчому провадженні із ОСОБА_2 на її правонаступника ОСОБА_1 
20 серпня 2021 року приватний виконавець Ванжа О. В. ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження № 66594224, а також постанову про арешт майна боржника.
30 серпня 2021 року заявник отримав копію постанови приватного виконавця від 20 серпня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 66594224, а також про арешт усього рухомого та нерухомого майна, належного йому на праві власності.
06 вересня 2021 року ОСОБА_1 надав приватному виконавцю Ванжі О. В. декларацію про його майновий стан, в якій зазначено, що, окрім пенсії, інших доходів він не має.
08 вересня 2021 року приватний виконавець ухвалив постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 66594224 в межах суми 30 335, 09 дол. США (810 031, 84 грн), що обліковуються на всіх рахунках, крім коштів, розміщених на рахунках, накладення арешту та/або стягнення на які заборонено законом.
Також 08 вересня 2021 року приватний виконавець ухвалив постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 66594224 в межах суми 1 019 152, 09 грн, що обліковуються на усіх рахунках, крім коштів, розміщених на рахунках, накладення арешту та/або стягнення на які заборонено законом.
11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про звільнення з-під арешту поточного рахунку, призначеного для зарахування пенсії.
11 жовтня 2021 року приватний виконавець Ванжа О. В. ухвалив постанову про зняття арешту з коштів, розміщених на рахунку для нарахування пенсійних виплат.
Цього ж дня приватний виконавець Ванжа О. В. виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, у розмірі 20 відсотків пенсії ОСОБА_1 до виплати загальної суми боргу в розмірі 30 335, 09 дол. США та 1 019 152, 09 грн з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.
Право, застосоване судом
Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. 
Відповідно до частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (частини друга, третя статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
В абзаці другому частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) зроблено такі висновки: «Виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»)».
Отже, законодавець обмежив розмір утримань із пенсії, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на пенсію, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину пенсії, що перевищує граничну межу таких відрахувань, оскільки протилежне буде надмірним тягарем для боржника та позбавить його засобів існування.
Арешт не може бути накладений на кошти, що складають пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти пенсії боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із неї, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Втім, на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають, зокрема, пенсію, таке обмеження не поширюється.
Для боржника надання підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення завданих негативних наслідків.
Такі висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).
Отже, звернення стягнення та накладення арешту на пенсію боржника понад встановлені Законом розміри заборонено, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема й на підставі повідомлення боржника.
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 11 жовтня 2021 року надав приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт накладено на кошти, розміщені на рахунку, що призначений для отримання пенсії, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк» від 01 жовтня 2021 року № 71/240 та випискою по картковому рахунку.
Верховний Суд наголошує, що у приватного виконавця не було правових підстав для скасування арешту з рахунку боржника до отримання відповідних підтверджуючих документів про спеціальний режим банківського рахунку, оскільки в оскаржуваних постановах приватний виконавець застеріг, на які саме кошти та на які рахунки арешт не накладається.
Приватний виконавець, отримавши від боржника документи про те, що рахунок, на який накладено арешти, призначений для зарахування пенсії, на виконання вимог пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», цього ж дня, 11 жовтня 2021 року, постановив про зняття арешту з коштів, який було накладено постановами про арешт коштів боржника від 08 вересня 2021 року, розміщених на рахунку, призначеному для отримання боржником пенсії.
Також Верховний Суд врахував, що, накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав судове рішення, приватний виконавець у постановах зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, які належать боржнику, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Тому під час винесення оскаржуваних постанов не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», частиною третьою статті 52 якого встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.
Проте, у матеріалах справи, що переглядається, немає відомостей про виконання АТ «Ощадбанк» зазначених обов`язків, який, володіючи інформацією про цільове призначення коштів на рахунку, відкритому в цьому банку, а саме для зарахування пенсії ОСОБА_1 , не повідомив про це виконавця та не повернув його постанову без виконання.
Такі висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 183/4809/19 (провадження № 61-1217св22).
З наведених підстав Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій приватного виконавця та скасування його постанов від 08 вересня 2021 року про арешт коштів боржника немає, оскільки приватний виконавець, реагуючи на звернення боржника, самостійно зняв арешт з коштів, розміщених на рахунку, відкритому в АТ «Ощадбанк», призначеному для отримання пенсії, й такі дії виконавця Ванжі О. В. відповідають приписам частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Вимога ОСОБА_1 про зобов`язання приватного виконавця відшкодувати витрати на отримання від АТ «Ощадбанк» довідки про відкриття поточного рахунку в розмірі 150, 00 грн не може бути вирішена в порядку розгляду скарги на дії/бездіяльність виконавця, оскільки зазначена вимога подібна до позовної вимоги, для якої передбачено інший порядок розгляду. Водночас Верховний Суд врахував, що касаційна скарга не містить доводів про незаконність постанови апеляційного суду в частині відмови в задоволенні цієї вимоги скарги.
Також у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що після отримання від боржника інформації про накладення арешту на кошти, розміщені на рахунку, призначеному для отримання пенсії, та зняття арешту з відповідного рахунку, приватний виконавець Ванжа О. В. 11 жовтня 2021 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої постановив здійснювати відрахування із доходів боржника, розміщених на рахунку, призначеному для нарахування пенсії у розмірі 20 відсотків пенсії до виплати загальної суми боргу в розмірі 30 335, 09 дол. США та 1 019 152, 09 грн з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження.
Враховуючи, що ОСОБА_1 прийняв спадщину та є боржником у виконавчому провадженні, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про те, що приватний виконавець правомірно звернув стягнення на пенсію боржника у розмірі 20 відсотків, що відповідає вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що немає підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 в частині вимоги про скасування постанови приватного виконавця від 11 жовтня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно немає підстав для задоволення скарги в частині вимоги про повернення стягнутих на виконання судового рішення коштів, розмір яких нараховано та стягнуто з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року 
у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18), у постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 390/2041/17 
(провадження № 61-48388св18) Верховний Суд відхиляє з таких підстав.
Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18) вирішувалося питання щодо заміни сторони виконавчого провадження його правонаступником. Верховний Суд зробив висновок про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. Отже, обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості за договором, присудженої судом кредиторові із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців. Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги про порушення судами вимог статей 1281 та 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якими визначено спеціальний порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок задоволення спадкоємцями вимог кредитора, оскільки приписи зазначених норм закону на стадії примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості не є підставою для відмови у заміні боржника його спадкоємцем у виконавчому провадженні, а є підставою для визначення державним виконавцем меж відповідальності спадкоємця, який залучений як правонаступник за боргами спадкодавця. Незазначення в ухвалі суду меж відповідальності нового боржника перед кредитором не змінює порядок виконання судового рішення з урахуванням статті 1282 ЦК України, оскільки при вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються виконавцем при виконанні судового рішення відповідно до вимог ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічні висновки викладені також в іншій постанові Верховного Суду від 25 травня 2020 року у справі № 390/2041/17 
(провадження № 61-48388св18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.
Водночас суд касаційної інстанції врахував, що у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.
Наведені заявником ОСОБА_1 у касаційній скарзі постанови Верховного Суду ухвалені у справах за неподібних фактичних обставин, стосуються питання заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, правовідносини у цих справах урегульовані іншими нормами права, тому такі приклади не є релевантними, а висновки, викладені в них, не підлягають врахуванню у справі, що переглядається, яка стосується оскарження дій приватного виконавця щодо накладення арешту на кошти боржника та звернення стягнення на його пенсію.
Надаючи оцінку доводам касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не встановив межі відповідальності спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця, Верховний Суд враховує таке.
У постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 468/2121/14-ц (провадження № 61-18230св18), від 14 листопада 2018 року у справі № 191/405/15-ц (провадження № 61-17160св18) та від 30 січня 2019 року у справі № 520/17508/15-ц 
(провадження № 61-18439св18) зроблено такі висновки: «У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.
Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Визначення цього балансу законодавцем сформульовано так, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим стосовно законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.
Отже, спадкоємці померлого боржника є його правонаступниками, проте в частині виконання обов`язків такого позичальника їх відповідальність обмежується вартістю майна, одержаного у спадщину. У іншій частині вимог вимоги кредитора до спадкоємців померлого боржника пред`явлені бути не можуть, оскільки вони в цій частині вимог не відповідають перед банком як позикодавцем».
Відповідно виконання судового рішення може відбуватися не лише за рахунок спадкового майна, а й за рахунок особистого майна та доходів спадкоємця боржника, який є правонаступником спадкодавця - боржника у виконавчому провадженні. Визначальним є не визначеність певного майна (спадщини), за рахунок якого здійснюється виконання судового рішення, а межі відповідальності спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця, які обмежені вартістю спадкового майна.
У постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) та від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17 (провадження № 61-27515св18) зроблено висновки про те, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
Тож межі відповідальності спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежені вартістю спадкового майна. Відповідно до принципу змагальності та статті 81 ЦПК України вартість успадкованого майна має доводити спадкоємець. Проте у матеріалах виконавчого провадження та матеріалах цивільної справи немає доказів вартості успадкованого ОСОБА_1 майна, що позбавляє приватного виконавця та суд з`ясувати межі відповідальності заявника. 
Брак таких доказів також не дає можливості суду встановити, чи перевищує розмір стягнутих з пенсії ОСОБА_1 сум на виконання судового рішення вартість спадкового майна для того, щоб зробити висновок про протиправність дій виконавця та зобов`язання його повернути надміру стягнуті кошти.
Тож дії приватного виконавця Ванжі О. В. у виконавчому провадженні № 66594224 в цілому відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження», відтак суд апеляційної інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Верховний Суд встановив, що постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. 
Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                           С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак