ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2023 року
м. Київ
справа №  506/253/20
провадження № 51- 839 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання                ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
засуджених                                                  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників                                                    ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року ухвалений у кримінальному провадженні стосовно 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорна Красноокнянського району Одеської області, зареєстрованої у тому АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки смт. Красні Окна Одеської області, зареєстрованої в АДРЕСА_3 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішенняі встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
За вироком Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого статтею 166 КК, та призначено їм покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
На підставі статті 75 КК звільнено  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки передбачені статтею 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_6 , будучи матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 01.07.2019 близько 04 години 30 хвилин, діючи умисно, залишила впродовж тривалого часу своїх малолітніх дітей без будь-якого нагляду, в будинку за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , де в період часу її відсутності, близько 08 години 00 хвилин виникла пожежа, внаслідок якої її малолітні діти, перебуваючи у безпорадному стані, обумовленому низьким розумовим і віковим розвитком, не змогли залишити приміщення вказаного будинку, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті останніх, які перебувають у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_6 
ОСОБА_7 , будучи матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 01 липня 2019 року близько 05 години 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , в стані алкогольного сп`яніння, покинула приміщення вказаного будинку та під впливом алкогольного сп`яніння заснула на вулиці вказаного домогосподарства біля вигрібної ями. В період часу її відсутності у будинку, близько 08 год виникла пожежа, внаслідок якої її малолітні діти: ОСОБА_12 та ОСОБА_12 , перебуваючи у безпорадному стані, обумовленому низьким розумовим і віковим розвитком, не змогли залишити приміщення вказаного будинку, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті останніх, які перебувають у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_7 .
За вироком Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 11 червня 2020 року скасовано в частині призначення покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено покарання за статтею 166 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Виключено з резолютивної частини вироку суду першої інстанції абзаци 2,3,6,7, щодо застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень статей 75,76 КК. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисники засуджених просять скасувати вирок Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року в частині відмови в застосуванні статті 75 КК та звільнити ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання  з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. При цьому посилаються на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке, на їх думку, полягає у незастосуванні до засуджених статті 75 КК. Також посилаються на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Вважають, що позитивні характеристики, наявність на утриманні малолітніх дітей, щире каяття, активне сприяння слідству, позиція потерпілих дають підстави для застосування положень статті 75 КК.  
Крім того, захисник засудженої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 у касаційній скарзі зазначає про те, що апеляційний суд призначаючи найсуворіше покарання у виді позбавлення передбачене санкцією статті, не зазначив, чому менш суворий вид покарання буде недієвим та не забезпечить виправлення засудженої.
Захисник засудженої ОСОБА_6   - адвокат ОСОБА_9 зазначає, що матеріали кримінального провадження не містять доказів перебування засудженої у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння кримінального правопорушення, а тому у суду не було підстав визнавати обставиною, що обтяжує покарання, перебування у статні алкогольного сп`яніння.
Позиції учасників судового провадження
Захисники у судовому засіданні просили задовольнити касаційні скарги з підстав, зазначених у них. 
Засуджені у судовому засіданні просили задовольнити касаційні скарги їх захисників.
Прокурор у судовому засіданні, навівши мотиви, просив залишити без зміни вирок  Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року, а касаційні скарги - без задоволення.
Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку засуджених, захисників та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено, кваліфікація вчиненого за статтею 166 КК у касаційних скаргах не оспорюються.
Захисники у касаційних скаргах наводять доводи про необґрунтоване скасування апеляційним судом рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі положень статті 75 КК.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, котрий відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винуватої, яка позитивно характеризується за місцем проживання, її молодий вік - 19 років, перебування у стані вагітності на час розгляду справи, обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс: щире каяття, що полягає у критичній оцінці обвинуваченою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, а також, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності та обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Суд також врахував досудову доповідь органу з питань пробації, згідно якої зазначено, що ризик небезпеки для суспільства з боку обвинуваченої оцінюється як середній.
При призначені покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, котрий відноситься до категорії середньої тяжкості, особу винної, яка позитивно характеризується за місцем проживання, її молодий вік - 24 роки, обставини, що пом`якшують покарання, до яких суд відніс: щире каяття, що полягає у критичній оцінці обвинуваченою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, а також, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності та обставини, що обтяжують покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Суд також врахував досудову доповідь органу з питань пробації, згідно якої зазначено, що ризик небезпеки для суспільства з боку обвинуваченої оцінюється як середній.
Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення обвинувачених можливо досягти без їх ізоляції від суспільства в умовах здійснення контролю за їх поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням із застосуванням положень статей 75, 76 КК.
За приписами статті 370, частини 2 статті 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків, де зазначаються зміст вироку суду першої інстанції, короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення, рішення по суті вимог апеляційної скарги згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вироком апеляційного суду частково задоволено апеляційну скаргу прокурора, скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено покарання за статтею 166 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Виключено з резолютивної частини вироку суду першої інстанції абзаци 2,3,6,7, щодо застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 положень статті 75,76 КК. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Колегія суддів відхиляє викладені в касаційних скаргах захисників доводи про безпідставне скасування вироку суду першої інстанції в частині застосування статті 75 КК.
Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції належним чином не врахував та не надав оцінки конкретним обставинам справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особам винних, обставинам, що впливають на застосування положень статті 75 КК України.
Також апеляційний суд зазначив про тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК є нетяжким злочином, однак спричинив тяжкі наслідки у вигляді смерті чотирьох малолітніх дітей, що перебувають у прямому причинному зв`язку з діями обвинувачених.
Окрім того, апеляційний суд надав оцінку обтяжуючої покарання обставини - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та зазначив, що саме внаслідок такого стану обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не повернулися до будинку та заснули за його межами, залишивши впродовж тривалого часу своїх малолітніх дітей без будь - якого нагляду.
За таких обставин, апеляційний суд зазначив, що не знижують суспільної небезпечності вчиненого злочину ті обставини, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 раніше не судимі, визнали вину у вчиненому злочині та щиро розкаялися, мають малолітніх дітей.
На думку апеляційного суду зазначені обставини не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання та звільнення обвинувачених від його відбування з випробуванням.
Викладені в касаційних скаргах захисників доводи про необґрунтованість вироку апеляційного суду та наявність підстав для звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції і тому колегія суддів уважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог частини 3 статті 374 КПКвисновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване. Натомість указаних вимог суд першої інстанції не дотримався, а апеляційний суд, за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора, усунув ці недоліки.
За змістом частини 1 статті 75 КК(у редакції, чинній на момент вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Положення статті 75 КК підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Для застосування положень статті 75 КК суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені статтею 75 КК. Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами статті 75 КК приймається з урахуванням можливості досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК.
Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.
Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду, де наведено мотиви про неправильне застосування місцевим судом положень статті 75 КК. 
Стосовно доводів касаційної скарги адвоката ОСОБА_8  про те, що апеляційний суд призначаючи найсуворіше покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статті, не зазначив, чому менш суворий вид покарання буде недієвим та не забезпечить виправлення засудженої, колегія суддів зазначає наступне.
У своєму рішенні апеляційний суд звернув увагу на те, що ОСОБА_7 має малолітню дитину - ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_6 , а ОСОБА_6 має двох малолітніх дітей ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_8 , зазначив про наявність обставин які пом`якшують та обтяжують покарання, прийшов до висновку про те, що, призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених внаслідок суворості. Тож зазначив, що достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, буде мінімальне покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статті 166 КК.
Колегія суддів вважає призначене апеляційним судом покарання засудженим таким, що відповідає положенням статей 50, 65 КК за якими визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Доводи касаційної скарги захисника засудженої ОСОБА_6   - адвокат ОСОБА_9 про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів перебування засудженої у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння кримінального правопорушення, а тому у суду не було підстав визнавати обставиною, що обтяжує покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Так, в матеріалах кримінального провадження наявний висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння від 01 липня 2019 року (т. 1, а. п. 271), відповідно до якого ОСОБА_6 перебувала у стані алкогольного сп`яніння. 
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що касаційні скарги захисників задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
у х в а л и в:
Вирок Одеського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                          ОСОБА_3