Ухвала   
 
28 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 607/6424/20
 
провадження № 61-5472ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області                   від 23 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.
Проведено поділ спільного майна подружжя гаражу № НОМЕР_1 , який розташований в гаражному кооперативі «Ветеран» на вул. Степана Будного     в м. Тернополі, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частку у вказаному нерухомому майні за кожним.
Визнано спільним майном подружжя грошові кошти, які знаходилися на депозитному рахунку, відкритому в Акціонерному товаристві «Райффайзенбанк Аваль» № НОМЕР_2 у розмірі                     2 196 536,19 грн станом на 02 квітня 2020 року та в порядку його поділу, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 їх частки у розмірі                               1 098 268,10 грн.
Визнано спільним майном подружжя грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» за договором № 218198 у розмірі 30 736,18 Євро та у порядку його поділу, визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/2 їх частку, тобто по 15 368,09 Євро за кожним.
У порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь                     ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 349 650 грн як компенсацію вартості однієї 1/2 автомобіля марки «BMW», модель «420 Gran Coupe», 2017 року випуску номер кузова НОМЕР_4 . 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року - без змін.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
У квітні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2023 року.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Подана касаційна скарга  ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої                 статті 392 ЦПК України до касаційної скарги заявником не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»                        (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року,              в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 2 102 грн.
 
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом)              за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше                       0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510 грн).
 
Ставка судового збору, що підлягала сплаті позивачем при зверненні до суду з позовом становила10 510 грн.
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України                    «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 21 020 грн (10 510 грн * 200% = 21 020 грн).
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно надати суду касаційної інстанції докази сплати судового збору за подання касаційної скарги                              у розмірі 21 020 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду                      у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК                                      у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України                    «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
 
Крім того, касаційна скарга  ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених                                         у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно                у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зазначає постанови Верховного Суду України                               від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-264цс15, в яких, на його думку, викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований                                         в оскаржуваній постанові апеляційного суду.
 
Проте, суд касаційної інстанції звертає увагу заявника на те, що посилання                    у касаційній скарзі виключно на постанови Верховного Суду України, у яких викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах (а не Верховного Суду), не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Отже,   ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 30 березня 2023 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець