Справа № 153/405/23 
Провадження № 33/801/388/2023
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дзерин М. М.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року                                                                                     м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Жука А.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2023 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортним засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у сумі 536,80 грн.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
У скарзі зазначає, що з матеріалів справи не вбачається будь-яких порушень ним правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити, у зв`язку з чим всі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені відносно нього документи не є належними та допустимим доказами його вини. Його не було відсторонено від керування транспортним засобом. Протокол про адміністративне правопорушення йому на підпис ніхто не надавав і його копія йому не вручалася. Судом не взято до уваги, що транспортним засобом він не керував і його ніхто не зупиняв, а коли до нього підійшли працівники поліції він знаходився біля автомобіля. Суд самостійно відшукав докази того, що він керував транспортним засобом. Акт огляду на стан сп`яніння поліцейські не складали. У постанові зазначено, що він визнав вину, що не відповідає дійсності.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №054852, складеного поліцейським СРПП відділення поліції №1 Могилів-Подільського РВП сержантом поліції Дністрянським І.В., 20.03.2023 о 07 год. 55 хв. в с. Слобода-Підлісівська по вул. Пушкіна водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнин рота, порушення координації рухів, почервоніння обличчя). Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Алкотестер Драгер 6810 та проведення такого огляду у медичному закладі Ямпільської ЦРЛ відмовився.
У п. 2.5 Правил дорожнього руху зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння.
У п. 27 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 судам роз`яснено, що керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про доведеність як факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, так і факту його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вказаний висновок ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростований.
У ч. 7 ст. 294 КУпАП зазначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що транспортним засобом він не керував і його ніхто не зупиняв, а в той момент, коли до нього під`їхали працівники поліції, він знаходився біля транспортного засобу.
Вказані доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом, оскільки вони є надуманими і суперечать наявним в матеріалах справи доказам.
Апеляційний суд виходить з того, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №054852 від 20 березня 2023 року зазначено суть адміністративного правопорушення та опис установлених обставин, зокрема зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Будь-яких заперечень щодо керування транспортним засобом в протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не зазначив, не додані такі заперечення (пояснення) окремо і до протоколу. У протоколі в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» зазначено, що ОСОБА_1 пояснення надасть в суді.
Перший відеозапис з нагрудної камери поліцейського (портативного відеореєстратора) розпочинається з того, як назустріч службовому автомобілю їде автомобіль ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , після чого поліцейські виконали розворот і намагалися його наздогнати. Цей автомобіль в подальшому зупинився на узбіччі та видно, як від нього відбігає ОСОБА_1 і намагається втекти.
З другого відеозапису вбачається, як поліцейський повідомляє ОСОБА_1 , який стоїть на вулиці, підстави зупинки транспортного засобу (керування автомобілем без використання ременя безпеки). На запитання поліцейського, чому ОСОБА_1 не зупинився, останній повідомив: «зразу налякався, так і поїхав». На пропозицію пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився. Наслідки відмови поліцейським було озвучено. 
Тобто, під час оформлення адміністративного матеріалу ОСОБА_1 не заперечував факт керування транспортним засобом.
Апеляційний суд також бере до уваги, що відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №232362 за ч.5 ст.121 КУпАП - порушення правил користування ременями безпеки. Відповідно до вказаної постанови, 20.03.2023 о 07 год. 55 хв. в с. Слобода-Підлісковецька по вул. Пушкіна ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи не пристебнутим ременем безпеки.
Вказаною постановою також підтверджений факт керування ОСОБА_1 автомобілем. ОСОБА_1 не оскаржував дану постанову.
До протоколу про адміністративне правопорушення додані письмові пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими також підтверджується факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
ОСОБА_1 не заперечував обставин, викладених у цих поясненнях. Клопотань про виклик вказаних осіб, як свідків, ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не заявляв.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на суперечливість доводів апеляційної скарги, а саме, зазначаючи про не керування транспортним засобом, ОСОБА_1 при цьому вказує, що з матеріалів справи не вбачається факту порушення ним правил дорожнього руху, за які його слід було зупинити.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини узгоджуються із обставинами, які відображені на відеозаписі.
Необхідності надавати поліцейськими доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, за які його могли зупинити, не було, оскільки, по-перше, при вирішення питання про притягнення особи до відповідальності за ст. 130 КУпАП необхідності з`ясовувати підстави зупинки немає. По-друге, як встановлено вище, ОСОБА_1 було повідомлено по причину зупинки та винесено відносно нього вищезгадану постанову за порушення Правил дорожнього руху (ч.5 ст.121 КУпАП).
Не може слугувати підставою для скасування постанови про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП факт недотримання поліцейськими вимог статей  265-2 та 266 КУпАП, які не затримали транспортний засіб та не відсторонили  ОСОБА_1  від керування ним, оскільки вказані дії не спростовують  самого факту відмови від проведення медичного огляду. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також вказує, що зазначення судом в постанові про визнання ним своєї вини не відповідає дійсності, однак, вказані доводи не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки вони є недоведеними. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості заявити в суді першої інстанції клопотання про здійснення фіксування судового процесу технічними засобами або ж фіксувати судове засідання на власний портативний засіб.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не є підставою для скасування постанови суду з подальшим виправданням ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, повно та об`єктивно з`ясувавши фактичні обставини справи дійшов правильного висновку, що вина ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні доведена повністю.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Ямпільського районного суду Вінницької області від 31 березня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                Т.Б. Сало