ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/13612/18  Номер провадження 22-ц/814/1562/23	Головуючий у 1-й інстанції Цвіра Д.М.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 

на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 травня 2021 року, постановлену суддею Цвіра Д.М., повний текст ухвали складено - дата не вказана

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), стягувач: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків).

Скарга мотивована тим, що на виконання судового рішення у справі №638/13612/18 від 23 січня 2019 року, яким з скаржника ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 800,00 грн., щомісяця, починаючи стягнення з 18.09.2018 року, і до досягнення дітьми повноліття. Боржником перераховувалися виплати по аліментам на карткові рахунки, які відкриті на ім`я його дітей, що підтверджується відповідними квитанціями, які були враховані державним виконавцем під час складання розрахунків заборгованості станом на 01.02.2020 року, згідно із яким сума заборгованості складала -30 900,00 грн., та станом на 01.06.2020 року, згідно із яким сума заборгованості складала – 42 100,00 грн. Однак, на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 , в якій нею було повідомлено про те, що за весь період стягнення аліментів, починаючи з 18.09.2018 року, до неї від боржника надходили лише дві виплати у березні 2019 року: 1400,00 грн. та 1120,00 грн., державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості станом на 01.02.2021 року, в якому відображено сплату божником за весь період, починаючи з 18.09.2018 року, аліментів на суму 2 520,00 грн. у березні 2019 року, тобто без урахування сплачених ним аліментів на карткові рахунки, які відкриті на ім`я його дітей, у зв`язку із чим вважає, що такі розрахунки державного виконавця є неправомірними. Крім того, аліменти на утримання дітей присуджені до стягнення до досягнення ними повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_3 його донці ОСОБА_3 виповнилося вісімнадцять років, однак, як вбачається з розрахунку виконавця, сума заборгованості скаржника по аліментам за грудень 2020 року, січень 2021 року, нарахована по 2 800,00 грн. щомісяця, тобто на двох дітей. Посилаючись на наведені обставини, вважає, що сума його заборгованості по аліментам за період з 18.09.2018 року по 01.03.2021 року становить 55 660,27 грн., з огляду на що, просив суд скасувати розрахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 у ВП №59129865 станом на 01.06.2020 року та станом на 01.02.2021 року та визначити розмір заборгованості аліментів ОСОБА_1 у ВП №59129865 станом на 01.03.2021 року у розмірі 55 660,27 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 травня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржником не доведено/не підтверджено жодними допустимими, належними, тобто такими, які містили б інформацію щодо предмета доказування доказами, факту сплати зазначених ним сум в рахунок сплати аліментів на виконання судового рішення у справі №638/13612/18, невключення/виключення яких державним виконавцем до спірних розрахунків, він вважає протиправним. На підставі матеріалів справи та наданих доказів судом першої інстанції не встановлено протиправності в діях/бездіяльності державного виконавця щодо невключення/виключення у спірних розрахунках заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 01.06.2020 року та станом на 01.02.2021 року сум грошових коштів згідно наданих боржником квитанцій, що могло б свідчити про порушення його законних прав чи інтересів. Враховуючи, що нарахування заборгованості по аліментам виконавцем здійснюється у розмірі, визначеному виконавчим документом, суд першої інстанції дійшов висновку, що протиправності в таких діях виконавця також не встановлено, тому у задоволенні скарги слід відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржником надані докази на підтвердження факту сплати аліментів, а саме усі наявні квитанції та скріншоти щодо перерахунку аліментів на рахунки, які відкриті на ім`я дітей, усі платежі проводилися через касу або термінал Приватбанку. Також судом проігноровано, навіть не розглянуто, доказ про те, що державним виконавцем арештовано рахунки і з 20.05.2019 року не списано 3 966,18 грн. на користь погашення заборгованості по аліментам.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 травня 2021 року вказану апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для сплати судового збору та подання оригіналу платіжного доручення (а.с. 127).
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 травня 2021 року (а.с. 143).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 липня 2021 року праву призначено до розгляду в приміщенні Харківського апеляційного суду, з повідомленням учасників справи на 15.20 год. 07.10.2021 року (а.с. 157).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05 серпня 2022 року справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року справу призначено до розгляду на 12 квітня 2023 року, з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 196).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик у цивільній справі на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України. Від представника ОСОБА_2 – адвоката Бережнової Ю.Є. та Толстокова С.П. надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/13612/18 від 23 січня 2019 року, яке набрало законної сили, були частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 800,00 грн., щомісяця, починаючи стягнення з 18.09.2018 року, і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 48-49).

У мотивувальній частині вищевказаного рішення судом зазначено про те, що суд вважає справедливою суму аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1400 грн. на одну дитину, що буде достатнім для забезпечення матеріальних потреб дитини.

На підставі виконавчого листа №638/13612/18, виданого на підставі вищевказаного судового рішення, Шевченківським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), було відкрито виконавче провадження №59129865.

Згідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа №638/13612/18 від 13.05.2019 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, за період з 18 вересня 2018 року по січень 2020 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2020 року складає 30 900,00 грн. (а.с. 76)

За кожен місяць з вересня 2018 року по січень 2020 року включно нараховано до сплати аліменти у розмірі по 2 800,00 грн. щомісяця (у вересні 2018 року - у розмірі 1 120,00 грн.). В графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначені суми: березень 2019 року - 2 520,00 грн.; липень 2019 року - 4 000,00 грн.; серпень 2019 року - 1000,00 грн.; вересень 2019 року - 1000,00 грн.; жовтень 2019 року – 3 000,00 грн.; листопад 2019 року - 3 500,00 грн.. всього сплачено аліментів на суму 15 020,00 грн. (а.с. 76).

У розрахунку зазначено про надання боржником квитанцій про сплату аліментів. Наведена обставина не є спірною та підтверджується копією заяви боржника від 30.01.2020 року про долучення до матеріалів справи копій квитанцій про сплату аліментів (а.с. 71).

Згідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа №638/13612/18 від 13.05.2019 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, за період з 18 вересня 2018 року по травень 2020 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2020 року складає 42 100,00 грн. (а.с. 75)

За кожен місяць з вересня 2018 року по травень 2020 року включно нараховано до сплати аліменти у сумі по 2 800,00 грн. щомісяця (у вересні 2018 року - у сумі 1120,00 грн.).
В графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначені суми: березень 2019 року - 2 520,00 грн.; липень 2019 року - 4 000,00 грн.; серпень 2019 року - 1000,00 грн.; вересень 2019 року -1000,00 грн.; жовтень 2019 року – 3 000,00 грн.; листопад 2019 року - 3 500,00 грн., всього сплачено аліментів на суму 15 020,00 грн.

Відповідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_4 , згідно виконавчого листа №638/13612/18 від 13.05.2019 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, за період з 18 вересня 2018 року по травень 2020 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2020 року нарахована у сумі 54 600,00 грн. (а.с. 68).

За кожен місяць з вересня 2018 року по травень 2020 року включно нараховано до сплати аліменти у сумі по 2800,00 грн. щомісяця (у вересні 2018 року, - у сумі 1120,00 грн.). В графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено: березень 2019 року 2 520,00 грн. Всього сплачено аліментів на суму 2 520,00 грн. Сукупний розмір заборгованості 54 600,00 грн.

17.06.2020 року до відділу ДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_2 , в якій зазначено про те, що за весь час з 18.09.2018 року до неї від боржника надійшли дві виплати: 1400,00 грн. у березні 2019 року та 1120,00 грн. також у березні 2019 року шляхом поштового переказу Укрпоштою, просила не враховувати будь-які інші чеки та квитанції, оскільки до стягувача інших виплат по аліментам (ВП 59129865) не надходило (а.с. 69).

Згідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа №638/13612/18 від 13.05.2019 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, за період з 18 вересня 2018 року по січень 2021 року, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2021 року нарахована у сумі 77 000,00 грн. (а.с. 67).

За кожен місяць з вересня 2018 року по січень 2021 року включно нараховано до сплати аліменти у сумі по 2 800,00 грн. щомісяця (у вересні 2018 року - у сумі 1120,00 грн.). В графі «Сплачено боржником/стягнуто виконавцем» зазначено: березень 2019 року - 2 520,00 грн., всього сплачено аліментів на суму 2 520,00 грн., сукупний розмір заборгованості 77 000,00 грн. 

Звертаючись до суду зі скаргою ОСОБА_1 зазначав, що він не погоджується із вказаними розрахунками заборгованості станом на 01.06.2020 року та станом на 01.02.2021 року, оскільки державним виконавцем до них не були включені сплачені боржником кошти в рахунок сплати аліментів, які сплачувались на рахунок, відкритий на ім`я дитини, згідно наданих ним квитанцій, а також не виключена сума аліментів, яка припадала на дитину, яка у грудні 2020 року досягла повноліття.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не дотримано вимог ст. 77, 78, 80 ЦПК України та не доведено/не підтверджено жодними допустимими, належними, тобто такими, які містили б інформацію щодо предмета доказування, доказами, факту сплати зазначених ним сум в рахунок сплати аліментів на виконання судового рішення у справі №638/13612/18, невключення/виключення яких державним виконавцем до спірних розрахунків, він вважає протиправним.

Так, суд першої інстанції визнав, що додані боржником до скарги копії численних квитанцій, роздруківок тощо на підтвердження перерахування ним грошових коштів в рахунок сплати аліментів, є практично нечитабельними та не дають можливості встановити інформацію про платника, суми грошових коштів та їх отримувача, а також рахунки та осіб, на яких їх відкрито.

Відомості про рахунки, відкриті на ім`я стягувача та боржника у виконавчому провадженні №59129865, чи дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріали справи не містять, що взагалі позбавляє суд можливості перевірити повідомлені боржником обставини.

Крім того, з матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що боржник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ще у лютому 2021 року, разом з тим, відомостей про вжиття ОСОБА_1 будь-яких заходів щодо отримання відповідної інформації (доказів), звернення до виконавця за їх отриманням та наслідки таких звернень, суду також не надано. Клопотань про витребування доказів судом у разі неможливості отримання їх самостійно, боржником також не заявлялось.

У зв`язку із наведеним, судом першої інстанції не встановлено протиправності в діях/бездіяльності державного виконавця щодо невключення/виключення у спірних розрахунках заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 станом на 01.06.2020 року та станом на 01.02.2021 року, сум грошових коштів згідно наданих боржником квитанцій, що могло б свідчити про порушення його законних прав чи інтересів.

З приводу доводів скаржника про протиправність продовження нарахування виконавцем заборгованості по аліментам у твердій грошовій сумі 2 800,00 грн. після досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, то суд першої інстанції зазначив, що відповідно до частини 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно ст. 183 СК України, якою унормовано визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що стягнення аліментів, визначених у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на двох і більше дітей, за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, здійснюється якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей.

Натомість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі унормоване статтею 184 СК України.

Відповідно до частини 1 ст. 148 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із ч. 2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 192 СК України передбачена також можливість зміни розміру аліментів , та згідно із ч. 1 цієї статті, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/13612/18 від 23 січня 2019 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 800,00 грн., щомісяця, починаючи стягнення з 18.09.2018 року, і до досягнення дітьми повноліття.

Таким чином, суд першої інтонації визнав, що вищевказаним судовим рішенням, яке скаржником не оскаржувалося та набрало законної сили, було присуджено до стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2 800,00 грн., щомісяця, починаючи стягнення з 18.09.2018 року, і до досягнення дітьми повноліття. При цьому, у мотивувальній частині вищевказаного рішення судом було роз`яснено сторонам, що відповідно до ст. 80 та ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. 

Отже, розмір аліментів, визначений за вище вказаним рішенням суду, може бути зменшений за рішенням суду за позовом ОСОБА_1 як платника аліментів.

Натомість, частиною 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначений порядок стягнення аліментів, передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

У зв`язку із наведеним, враховуючи, що нарахування заборгованості по аліментам виконавцем здійснюється у розмірі, визначеному виконавчим документом, суд першої інстанції дійшов висновку, що протиправності в таких діях виконавця також не встановлено, тому у задоволенні скарги слід відмовити у повному обсязі.

Стосовно доводів стягувача про те, що заявлені боржником вимоги у цій справі підлягають розгляду в порядку позовного провадження, то суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 447 ЦПК України,сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Оскільки боржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачено розділом VII ЦПК України.

При цьому, судом першої інстанції враховані правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах: від 29 серпня 2018 року у справі №201/10328/16-ц, провадження № 14-192цс18; від 27 листопада 2019 року у справі №201/10329/16-ц, провадження № 14-496цс19.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №464/6206/18, провадження № 61-18142св19.

Тобто, у вказаній категорії справ платник аліментів вправі обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах, що узгоджується з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) і підтверджується судовою практикою Верховного Суду.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що помилковими є доводи про те, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів підлягають вирішенню судом лише у порядку позовного провадження.

Аналогічний правовий висновок був наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 січня 2021 року у справі №2-751/2007 (провадження № 61-15422св20). 

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної скарги є визнання неправомірним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на 01.06.2020 року та 01.02.2021 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.3 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Згідно ст. 18 вказаного закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Крім того, за положеннями ч. ч. 3, 4, 8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України, зокрема з урахуванням вимог статей 194, 195 СК України.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 638/13612/18 , виданого 13.05.2019 року Дзержинським районним судом м.Харкова.

В межах відкритого виконавчого провадження державним виконавцем обчислено розрахунок заборгованості в автоматизованій системі виконавчого провадження, з розрахунку 2 800 грн. щомісячно відповідно до виконавчого документу. 

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа №638/13612/18 від 13.05.2019 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, за період з 18 вересня 2018 року по січень 2020 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2020 року складає 30 900,00 грн. (а.с. 76).

Згідно із розрахунком заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , згідно виконавчого листа №638/13612/18 від 13.05.2019 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, за період з 18 вересня 2018 року по травень 2020 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2020 року складає 42 100,00 грн. (а.с. 75).

Вказані розрахунки були проведені державним виконавцем з врахуванням квитанційя. наданих боржником на підтвердження сплати аліментів.

17 серпня 2020 року до державного виконавця звернулася стягувач ОСОБА_2 із заявою, в якій зазначила, що отримала від боржника ОСОБА_1 лише дві виплати зі сплати аліментів, а саме: 1400 грн. та 1120 грн. у березні 2019 року шляхом поштового переказу АТ «Укрпошта».

З врахуванням вказаної заяви стягувача, державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_4 , згідно якого за період з 18 вересня 2018 року по травень 2020 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2020 року нарахована у розмірі 54 600,00 грн. (а.с. 68). За період з 18 вересня 2018 року по січень 2021 року станом на 01.02.2021 року заборгованість відповідно складає 77 000 грн. (а.с. 67).

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір заборгованості зі сплати аліментів проведено з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 надав належні та достовірні докази на підтвердження факту сплати аліментів, а саме всі наявні квитанції та скріншоти щодо перерахунку аліментів на рахунки, які відкриті на ім`я дітей, які проводились через касу або термінал Приватбанку, то такі доводи не заслуговують на увагу з врахуванням наступного.
Відповідно до частин першої і другої статті 179 Сімейного кодексу України (далі - СК України) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі, зокрема, зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначений порядок примусового стягнення аліментів за рішенням суду.

За змістом вищевказаних норм саме на державного виконавця покладений обов`язок виконання судового рішення про стягнення аліментів.

З урахування викладеного, встановивши, що боржник ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 січня 2019 року у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», не сплачує аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання їх дітей, а надані ним докази про добровільну сплату коштів на банківські рахунки, відкриті на ім`я дітей, не свідчать про виконання ним обов`язку щодо виконання зазначеного судового рішення, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі №200/14541/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проігноровано, навіть не розглянуто, доказ про те, що державним виконавцем арештовано рахунки і з 20.05.2019 року не списано 3 966,18 грн. на користь погашення заборгованості по аліментам, то такі доводи не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки в межах примусового виконання судового рішення щодо стягнення аліментів на утриманні дітей державним виконавцем накладено арешт на рахунки боржника. При цьому, матеріали справи не містять доказів про те, що вказані кошти у розмірі 3 966,18 грн. стягнуті з боржника та зараховані в рахунок погашення заборгованості, що утворилася, а зарахування вказаної суми коштів в рахунок заборгованості зі сплати аліментів виходить за межі предмету скарги та повноважень апеляційного суду при розгляді даної скарги.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що боржник ОСОБА_1 має право самостійно звернутись до державного виконавця із відповідною заявою про списання коштів та зарахування їх в рахунок заборгованості зі сплати аліментів, що утворилася.

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення у справі ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 травня 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 квітня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов