ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 203/3063/22 (2-а/0203/8/2023)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року (суддя у 1 інстанції Казак С.Ю.) за позовом   ОСОБА_1  до  Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,  Інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Бойко Ольги Валеріївни    про визнання дій незаконними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження по справі,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1   звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції,  Інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Бойко Ольги Валеріївни, в якому просив: 
- визнати дії лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Бойко Ольги Валеріївни незаконними,
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №5743615 від 12.08.2022 року та закрити справу про адміністративне правопорушення.  
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача, що свідчить про безпідставність прийняття оскаржуваної постанови.
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року у задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції,  просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на вимогу позивача щодо надання поліцейським відеозапису, з якого слідує що позивач проїхав на червоне світло, працівник поліції не надав. Також позивач пояснив поліцейським, що автомобіль було придбано на електронних торгах ДП «СЕТАМ», а тому має  механічні пошкодження, проте це залишилося поза увагою. При цьому, до зупинки позивача автомобіль патрульної поліції їхав за позивачем, а тому працівники патрульної поліції не могли бачити механічні пошкодження автомобіля, а відтак підстав для затримання автомобіля були відсутні.   Крім того позивач зазначив, що в паспорті громадянина України, який було надано поліцейському, було наявне водійське посвідчення, а тому працівник поліції мав можливість перевірити водійські права. 
В відзиві на апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції просило залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначено, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними. Зазначено, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами. Крім того, позивачем пропущено строк звернення на подачу апеляційної скарги. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
З матеріалів справи слідує, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Бойко О.В. від 12.08.2022 року серії ЕАР №5743615 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.
В постанові зазначено, що 12.08.2022 року о 13-38 г. на вул. Шмідта,7А в м. Дніпро, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом з технічною несправністю, а саме: слідами ДТП. Також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підпунктами «а» та «б» п.2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.
Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).
Відмовляючи у задоволені адміністративного позову суд першої інстанції дійшов висновку, що викладені позивачем обставини про те, що ним було пред`явлено інспектору поліції паспорт, в якому знаходилось посвідчення водія, відповідними доказами не підтверджено. Також з наявного відеозапису слідує, що на вимогу поліцейського пред`явити саме посвідчення водія, позивач не відреагував, а пред`явивши паспорт не посилався на наявність в ньому відповідного посвідчення. Також на підтвердження наявності відповідного посвідчення позивачем не долучено і копію останнього до позовної заяви.
Колегія суддів з вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне. 
В спірних правовідносинах суд першої інстанції врахував належним доказом щодо правомірності прийняття постанови серії ЕАР №5743615 від 12.08.2022 року відеозапис з нагрудного відео реєстратора поліцейського, проте це є помилковим. 
Згідно із пунктом 5 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої  Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395  (далі -  Інструкція № 1395) постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ  цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї  Інструкції.
Разом з тим, додатком 5 до  Інструкції № 1395  передбачено зазначення у постанові про адміністративне правопорушення доказів вчинення правопорушення («До постанови додаються…»).
Як встановлено з матеріалів справи, наданий відповідачем до суду диск із записом з нагрудного відео реєстратора поліцейського щодо фіксування факту правопорушення, не зазначений в пункті 7 оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим спірна постанова не може бути визнана такою, що складена у відповідності до вимог  Кодексу України про адміністративні правопорушення  та Інструкції № 1395.
Оскільки, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності  не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують вину позивача, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Подібна правова позиція  висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.02.2020 року (справа № 524/9827/16-а), від 26.04.2018 року (справа №202/2862/17 (2-а/202/143/2017), від 26.04.2018 року (справа №200/5590/17 (2а/200/669/17),  20.12.2019 року ( справа №191/1060/17 (2-а/191/94/17), від 23.12.2019 року  (справа №524/253/17), від 19.02.2020 року (справа №524/1284/17). 
Крім того слід зазначити, що доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями    статті 73 КАС України    встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Колегія суддів зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки   містить лише опис обставин, які визнані підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів    на їх підтвердження.
Таким чином, під час розгляду справи Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції не надано  належних та допустимих доказів на підтвердження наявності викладених в оскаржуваній постанові      обставин, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Стосовно доводів відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, що позивач пропустив строк звернення з апеляційною скаргою, колегія суддів зазначає наступне. 
Так при поданні апеляційної скарги позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку, позивач зазначив, що  оскаржуване рішення суду отримано 10.03.2023 року на електронну пошту. Крім того, у зв`язку з погіршенням здоров`я, проходив лікування з 14.03.2023 по 17.03.2023 року, тому звертаючись до суду з апеляційною скаргою 23.03.2023 року він має право на поновлення строку, встановленого статтею 295 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
До спірних правовідносин слід застосовувати норми статті 286 КАС України.
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 200/12472/18 у подібних правовідносинах, положення частини 2 статті 295 КАС України, відповідно до якої учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, підлягають застосуванню також і до випадків оскарження судових рішень в порядку статті 286 КАС України, однак з врахуванням передбачених нею особливостей, оскільки за приписами ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
З матеріалів справи слідує, що рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року отримано    ОСОБА_1   10.03.2023 року засобами електронного зв`язку, а апеляційна скарга подана 23.03.2023 року.
За таких обставин позивачем пропущено строк звернення на апеляційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року з поважних причин та судом поновлено такий строк ухвалою суду від 15.05.2023 року. 
При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду суд першої інстанції, що на підтвердження наявності у позивача водійського посвідчення, ним не надано жодних доказів до матеріалів справи, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.  Таки чином, з огляду на предмет спору у цій справі, доведення вчинення особою адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами законодавством покладено на суб`єкта владних повноважень, про що також наголошено в постанові Верховного Суду від 08.07.2022 року у справі №177/525/17. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №5743615 від 12.08.2022 року є протиправною та підлягає скасуванню, а справу про адміністративне правопорушенню слід закрити. 
Водночас, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення відноситься до компетенції відповідача та є складовою частиною виконання посадовою особою Національної поліції України своїх обов`язків, передбачених законом, а тому вимоги позивача щодо визнання дій лейтенанта поліції 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Бойко Ольги Валеріївни незаконними задоволенню не підлягають.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають     обставинам справи; судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права,     що є підставою     для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позову. 
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на задоволення позову на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, який сплачений за подання адміністративного позову та апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст.     242, 243,         308,         311, 315,         317, 321,         322, 325     Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-     

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.03.2023 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №5743615 від 12.08.2022 року. 
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
У задоволені решті позовних вимог  відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1240,50грн. (одна тисяча двісті сорок грн. 50 коп.). 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та за приписами частини 3   статті 272 КАС України є остаточною та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко