ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року	Львів	Справа № 140/6809/22 пров. № А/857/2078/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Качмара В.Я., Кушнерика М.П.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року (суддя першої інстанції Андрусенко О.О., м. Луцьк)
В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; зобов`язання провести перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення; визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.07.2015 по день фактичної виплати 14.05.2022; зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки із 01.07.2015 по день фактичної виплати 14.05.2022.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням, вважаючи таке ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 27.12.2022 та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що відповідач здійснював нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з липня 2015 по лютий 2018 з затримкою, зокрема, 26.03.2020 ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі № 1.380.2019.006598 виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 21339,21 грн; 17.07.2020 ОСОБА_1 проведено доплату заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 15524,54 грн; 14.05.2022 ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 у справі № 380/11027/21 виплачено заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018 у включно у розмірі 48536,37 грн. Апелянт посилається на те, що абзацом 7 пункту 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства. Разом з тим, відповідач при несвоєчасній виплаті позивачу індексації грошового забезпечення не нарахував та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з липня 2015 по день її фактичної виплати 14.05.2022. Крім того, під час проходження військової служби було проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 у червні 2016 підйомної допомоги у розмірі 3735,40 грн, у липні 2016 грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5255,40 грн, у липні 2017 грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5286,75 грн. З урахуванням того, що під час проходження військової служби та звільнення з неї ОСОБА_1 не була нарахована та невиплачена індексація грошового забезпечення, нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 та підйомної допомоги за 2016, які нараховується з місячного грошового забезпечення, проведені без урахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення. Також у період з січня 2016 по лютий 2018 включно позивачу нараховувалася та виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» (далі - Постанова № 889). З огляду на те, що у вказаний період місячне грошове забезпечення позивача протиправно не було проіндексоване, відповідно нарахування та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди проведено відповідачем виходячи із непроіндексованого (знеціненого) місячного грошового забезпечення.
Крім того, апелянт вказав, що відповідач під час виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, яка є доходом, виплаченим несвоєчасно, не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку порушенням строків їх виплати, тому права позивача на час подання вказаного позову до суду вже були порушені, а звернення до суду не було передчасним.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні, про що підтверджено послужним списком позивача №87 (а.с. 12-18).
Наказами начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 07.11.2018 № 303-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та від 12.11.2018 № 307-ос його виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення (а.с. 10-11).
Із архівних відомостей ОСОБА_1 (а.с. 20-22 зворот) видно, що у період з 2016-2018 позивачу було виплачено, зокрема:
у 2016-2017 грошову допомогу на оздоровлення у сумі 5255,40 грн та 5286,75 грн відповідно;
у 2016 підйомну допомогу у сумі 3735,40 грн;
за період з січня 2016 по лютий 2018 щомісячно додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889.
Також встановлено, що на виконання рішень судів та за адвокатськими запитами відповідачем було виплачено ОСОБА_1 : 
26.03.2020 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 21339,21 грн, що підтверджується листом від 03.04.2020 №11/4040, довідкою №243 про нараховану та виплачену індексацію грошових доходів населення за період 2015-2018, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 01.01.2018 по 01.05.2020 (а.с. 23-30);
17.07.2020 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 15524,54 грн, що підтверджується листом від 06.07.2020 №11/6875, довідкою №386 від 03.07.2020 про розмір нарахованої та невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 10.07.2020 по 27.07.2020 (а.с. 31-34);
14.05.2022 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018 у розмірі 48536,37 грн, що підтверджується розрахунком нарахування індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018, розрахунковим листом за травень 2022, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 01.05.2022 по 22.05.2022 (а.с. 35-46).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період під час проходження військової служби позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, в той же час, така була виплачена позивачу після звільнення з військової служби. При цьому доказів звернення позивача чи його представника про перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018, з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення матеріали справи не містять. Таким чином, права позивача в цій частині не були порушені, відтак взаємопов`язані позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017, підйомної допомоги, виплаченої у 2016, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 по лютий 2018 з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення до задоволення не підлягають.
Також суд зазначив, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону № 2050, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може (1) або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, (2) або відмовити у її виплаті. А тому тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію. Разом з тим, позивач чи його представник до відповідача з відповідною заявою про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки із 01.07.2015 по день фактичної виплати - 14.05.2022 не звертався, відповідач у такій виплаті не відмовляв, відтак право позивача ще не було порушено відповідачем і звернення до суду з вимогами про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки із 01.07.2015 по день фактичної виплати 14.05.2022 є передчасним.
Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України № 2232-XII від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ст.40 вказаного Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України № 2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч.1 ст.9 наведеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п.1 постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ст.4 Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затв. постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році -103 відсотка, у 2017 році -103 відсотка, у 2018 році -103 відсотка).
Відповідно до п.2 зазначеного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з п.4 вказаного Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
За змістом п.5 цього Порядку у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
01.03.2018 вступила в дію постанова КМ України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою було затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.
Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Із архівних відомостей ОСОБА_1 встановлено, що у період з 2016-2018 позивачу було виплачено, зокрема: у 2016-2017 грошову допомогу на оздоровлення у сумі 5255,40 грн та 5286,75 грн відповідно; у 2016 підйомну допомогу у сумі 3735,40 грн; за період з січня 2016 по лютий 2018 щомісячно додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889.
Вказані виплати здійснені без врахування індексації грошового забезпечення, оскільки нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення відповідачем проведено лише на виконання рішень судів та за адвокатськими запитами. 
Так, 26.03.2020 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 21339,21 грн, що підтверджується листом від 03.04.2020 №11/4040, довідкою №243 про нараховану та виплачену індексацію грошових доходів населення за період 2015-2018, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 01.01.2018 по 01.05.2020 (а.с. 23-30);
17.07.2020 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 15524,54 грн, що підтверджується листом від 06.07.2020 №11/6875, довідкою №386 від 03.07.2020 про розмір нарахованої та невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 10.07.2020 по 27.07.2020 (а.с. 31-34);
14.05.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018 у розмірі 48536,37 грн, що підтверджується розрахунком нарахування індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018, розрахунковим листом за травень 2022, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 01.05.2022 по 22.05.2022 (а.с. 35-46).
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку про те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19.
Як встановлено, спірна індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, а тому остання не може вважатись одноразовою і повинна бути включена до обрахункової величини при визначенні розміру грошового забезпечення.
Таким чином, відповідач у період проходження позивачем військової служби повинен був розраховувати грошову допомогу на оздоровлення, виплачену у 2016-2017 роках, підйомну допомогу, виплачену у 2016році, та щомісячну додаткову грошову винагороду за період з січня 2016року по лютий 2018 року з урахуванням індексації грошового забезпечення, яка мала постійний характер.
За таких обставин, дії відповідача щодо розрахунку розміру грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році, та щомісячної додаткової грошової винагороди за період з січня 2016 року по лютий 2018 року без урахування індексації грошового забезпечення є протиправними.
Обираючи правильний спосіб захисту порушених прав позивача колегія суддів виходить з того, що резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі». Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Таким чином, ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання відповідач провести перерахунок та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Щодо дотримання позивачем строків звернення до суду із вказаними позовними вимогами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч.1).
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2).
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3).
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5).
Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.
Відповідно до абз.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Згідно з ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесені зміни до норм КЗпП України.
Зокрема, частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).
Згідно нової редакції ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Таким чином, строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, встановлено тримісячний строк, який обчислюється з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
При цьому, такий строк може бути поновлений судом в разі його пропуску з поважних причин за умови, якщо з дня отримання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Разом з тим, відповідно до п.1 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно п.1 постанови КМ України № 1236 від 09.12.2020 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020р. до 31 грудня 2022р. на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).
Оскільки станом на час звернення позивача до суду карантин, встановлений КМ України, діяв, то застосування строку, визначеного ч.1 ст.233 КЗпП України, не може вважатися правильним.
Відтак, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду із вище вказаними позовними вимогами.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.07.2015 по день фактичної виплати 14.05.2022 та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
Згідно зі статями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому  Законі  слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021 у справі № 465/322/17.
Крім того, у постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19, Верховний Суд зазначив: « Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.»
Встановлено, що на виконання рішень судів та за адвокатськими запитами відповідачем було виплачено ОСОБА_1 : 26.03.2020 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 21339,21 грн, що підтверджується листом від 03.04.2020 №11/4040, довідкою №243 про нараховану та виплачену індексацію грошових доходів населення за період 2015-2018, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 01.01.2018 по 01.05.2020 (а.с. 23-30); 17.07.2020 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі 15524,54 грн, що підтверджується листом від 06.07.2020 №11/6875, довідкою №386 від 03.07.2020 про розмір нарахованої та невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 10.07.2020 по 27.07.2020 (а.с. 31-34); 14.05.2022 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018 у розмірі 48536,37 грн, що підтверджено розрахунком нарахування індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 по лютий 2018, розрахунковим листом за травень 2022, банківською випискою по надходженням по картці/рахунку AT КБ “ПРИВАТБАНК” за період з 01.05.2022 по 22.05.2022 (а.с. 35-46).
Отже, несвоєчасне нарахування індексації відбулось у зв`язку з протиправним ненарахуванням відповідачем позивачу індексації, що встановлено судовими рішеннями, тобто з вини органу, що нараховує і виплачує індексацію, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини індексації у зв`язку з порушенням строків її виплати.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, шо компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (нарахованої індексації), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти виплачені в результаті нарахування індексації та відновлення прав позивача, порушених при виплаті грошового забезпечення у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону №2050-ІІІ.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а, від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23.12.2020 у справі № 640/7975/15-а, від 21.09.2022 у справі №816/1627/18.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки позивачу остаточно було виплачено 14.05.2022 індексацію грошового забезпечення за період з липня 2015 по лютий 2018 у розмірі, тому задоволенню підлягають позовні вимоги за період з липня 2015 року по 14.05.2022.
Таким чином, висновок суду попередньої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимоги не відповідає нормам матеріального права, є помилковим.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, рішення суду необхідно скасувати з прийняттям нового – про часткове задоволення таких позовних вимог.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої у 2016-2017 роках, підйомної допомоги, виплаченої у 2016 році, та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889, за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з врахування у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01 липня 2015 року по день фактичної виплати 14.05.2022.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 )  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки з 01 липня 2015 року по день фактичної виплати 14.05.2022.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. П. Кушнерик