ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/15916/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року (суддя Царікова О.В.) 
у справі № 160/15916/22    
за позовом ОСОБА_1 ,   
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                               
                                                    ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що полягала у не зарахуванні позивачці до її пільгового стажу роботи за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, періодів роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001 та з 25.12.2006 по 28.12.2006 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу її роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, період з 20.10.1999 по 24.12.2001 та з 25.12.2006 по 28.12.2006 в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат» та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати її призначення з 10.11.2020 з урахуванням зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001 та з 25.12.2006 по 28.12.2006, та виплатити недоотримані грошові кошти, визначені за результатами перерахунку пенсії.  
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі №160/4079/21 позивачці з 10.11.2020 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, при призначенні пільгової пенсії відповідачем зменшено строк пільгового стажу роботи за Списком №1 у ПАТ «Дніпровський меткомбінат». На звернення позивачки відповідач повідомив, що до пільгового стажу роботи позивачки за Списком №1 не зараховано періоди роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006. Позивачка вважає, що не зарахування зазначених періодів роботи до пільгового стажу за Списком №1 є протиправним. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив з того, що незарахування спірних періодів роботи позивачки до пільгового стажу роботи за Списком №1 з підстав не проведення підприємством у ці періоди  атестації робочого місяця на посадах, на яких працювала позивачка, є безпідставним, оскільки як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах. Враховуючи, що до проведення чергової атестації позивачка працювала на посаді, пільговий характер роботи на якій в подальшому підтвердився проведеною атестацією, та продовжила обіймати цю посаду після проведення атестації, суд дійшов висновку, що у відповідача були наявні підстави для зарахування періодів роботи позивачки з 20.10.1999 по 24.12.2001 та з 25.12.2006 по 28.12.2006 до пільгового стажу та врахування його при призначенні пенсії.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.
Відповідач наполягає на відсутності підстав для перерахунку пенсії позивачки з 10.11.2020 з урахуванням періодів роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001 та з 25.12.2006 по 28.12.2006 в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки в ці періоди підприємством не проведено атестацію робочого місця на посадах, на яких працювала позивачка. Розмір пенсії обчислено із загального страхового стажу 35 років 7 місяців 11 днів, у тому числі додаткові роки за Списком № 1 – 8 років 9 місяців 13 днів. Окрім цього, відповідач зазначає, що строк звернення позивачки до суду пропущено.    
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка – ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, призначену з 10.11.2020 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2022 у справі №160/4079/21, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Розмір пенсії обчислено із загального страхового стажу позивачки 35 років 7 місяців 11 днів (по 31.10.2020), пільговий стаж роботи за Списком №1 - 8 років 9 місяців 13 днів. 
При цьому на звернення позивачки від 03.08.2022 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання пенсійного забезпечення відповідач надав відповідь листом від 02.09.2022 №26495-19549/М-01/8-0400/22, в якому повідомив, що згідно довідок, уточнюючих пільговий стаж,  від 07.09.2020 №023-3453 та №023-354, які видані ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»,  позивачка працювала з 27.11.1995 по 15.09.1996 та з 01.02.1998 по 25.11.2008 у шкідливих умовах праці за Списком №1. Атестація робочих місць за умовами праці на підприємстві проведена згідно наказів: №813 від 20.10.1994, №1269 від 25.12.2001, №992 від 29.12.2006. 
Оскільки  атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років, відповідач вважає, що до пільгового стажу роботи за Списком №1 не підлягають зарахуванню періоди роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001, з 25.12.2006 по 28.12.2006. 
Вважаючи протиправною бездіяльність пенсійного органу щодо не зарахуванням до пільгового стажу позивачки за Списком №1 означених періодів роботи, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та зазначає таке.
Питання щодо застосування передбачених ст.122 КАС України строків звернення до суду сторонами під час розгляду справи в суді першої інстанції не порушувалось.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, з посиланням на висновки Верховного Суду в постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
При цьому відповідач вказує, що з 10.11.2020 позивачка отримує пенсію в певному розмірі, про що їй відомо також з 2020 року, перебіг строку звернення до суду на оскарження дій суб`єкта владних повноважень розпочався саме з 2020 року. 
Стосовно наведених відповідачем в апеляційній скарзі доводів, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з дати призначення пенсії з 10.11.2020 виходять за межі шестимісячного строку, встановленого наведеною нормою ст.122 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ст.118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За загальними правилами ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, законодавець пов`язує початок перебігу строку звернення до адміністративного суду не з фактичним порушенням прав чи свобод особи, а з моментом, коли особа отримує інформацію про таке порушення.
В даному випадку фактичні обставини справи свідчать, відповідачем не заперечується, що пенсія позивачці призначена з 10.11.2020 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року  у справі № 160/4079/21, яке набрало законної сили   25.02.2022.
Крім того, пред`явленню позову у справі, що розглядається, про оскарження дій відповідача та зобов`язання вчинити певні дії передувало звернення позивачки до пенсійного органу із заявою від 03.08.2022 і отримання відповіді  наданої відповідачем листом від 02.09.2022. Саме з отриманням цієї відповіді позивачка пов`язує свою обізнаність про порушення своїх прав на отримання пенсії в повному обсязі з дати призначення пенсії – 10.11.2020.
Доводи відповідача про обчислення шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, з дати отримання призначеної пенсії суд апеляційної інстанції вважає помилковими, такими, що фактично призводить до неможливості реалізувати право на отримання пенсії в належному розмірі. Виходячи з принципу «належного врядування», пенсіонер, який отримує пенсію, виходить з презумпції, що її розмір визначено відповідно до закону. Пенсіонер не має розумних причин сумніватися у добросовісності дій працівників Пенсійного фонду.
Відповідно до статей 22, 64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Вирішуючи порушене в апеляційній скарзі питання з приводу застосування встановленого ч.2 ст. 122 КАС України строку звернення до адміністративного суду до спірних відносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Також суд апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі в постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 815/460/18, у якій Верховний Суд визначився, як застосовувати строки позовної давності у сфері соціального захисту.
Як зазначив Верховний Суд у справі № 815/460/18, застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку, якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якої додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та залишення без розгляду позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
Також Верховний Суд у справі № 815/460/18 зазначив, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала такій фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.
Водночас право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.
Протиправна невиплата пенсії в належному розмірі або протиправне невідновлення виплати пенсії, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України) може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень відповідний орган Пенсійного фонду України протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно пенсіонера, чим порушує його/її право на соціальних захист пенсійне забезпечення.
Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає наведені відповідачем доводи з цього приводу помилковими, підстави для застосування ст.123 КАС України, якою встановлені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, відсутніми.  
По суті прийнятого судом першої інстанції рішення суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваної бездіяльності відповідача.  
Як правильно встановлено судом першої інстанції, спірним у цій справі є питання зарахування до пільгового стажу позивачки за Списком №1 періодів роботи з 20.10.1999 по 24.12.2001 та з 25.12.2006 по 28.12.2006. 
Згідно записів в  трудовій книжці позивачки  серії НОМЕР_1 від 20.06.1991 позивачка у працювала у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у рейкобалковому цеху:
  з 05.07.1995 - оператором поста управління №29 ділянки КЗО 2 розряду;
з 27.11.1995 -  тимчасово посадником металу гарячого дільниці 4 розряду;
з 16.09.1996 - бригадиром по переміщенню сировини, напівфабрикатів та готової продукції 5 розряду;
з 01.02.1998 -  підмінним посадником металу гарячого дільниці 4 розряду;
з 16.05.2001 - посадником металу 4 розряду гаряча дільниця; робоче місце атестовано, на підставі постанови №992 від 29.12.2006;
26.11.2008 -  бригадиром по переміщенню сировини, напівфабрикатів та готової продукції в процесі виробництва 4 розряду. 
Виданою ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» довідкою про підтвердження особливо шкідливих та особливо тяжких умов праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній,  від 07.09.2020 №023-3454, підтверджено, що позивачка працювала повний робочий день у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у рейкобалковому цеху у період з 27.11.1995 по 15.09.1996 (09 місяців 14 днів (з урахуванням 5 календарних днів відволікання від основної роботи)), з 01.02.1998 по 15.01.2003 (04 роки 09 місяців 21 день (з урахуванням відволікання від основної роботи: 05 календарних днів у 1995 році; 27 календарних днів у 2000 році; 27 календарних днів у 2001 році)), за професією, посадою посадник металу, що передбачена Списком №1 розділ ІІІ підрозділ 3а код КП 1030300а-16913.
Підстава: постанова Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, особова картка, штатний розпис, контрольні табелі фактично відпрацьованого часу, технологія виробництва. 
Додаткові відомості: робочі місця атестовано. Постанова по комбінату «Про атестацію робочих місць за умовами праці» №813 від 20.10.1994, №1269 від 25.12.2001, листи головного держексперта області за умовами праці №14/1-121 від 26.10.1999, №14/1-261 від 27.12.2000 про продовження строку дії постанови №813 від 20.10.1994 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 31.12.2001.
Відповідно до довідки про підтвердження особливо шкідливих та особливо тяжких умов праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 07.09.2020 №023-3453, виданої ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», позивачка працювала повний робочий день у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у рейкобалковому цеху у період з 16.01.2003 по 25.11.2008 (05 років 01 місяць 10 днів (з урахуванням відволікання від основної роботи: 13 календарних днів у 2004 році; 03 місяці 28 календарних днів у 2005 році; 09 календарних днів у 2006 році)), за професією, посадою посадник металу, що передбачена Списком №1 розділ ІІІ підрозділ 3а код КП 3.3а.
Підстава: постанова Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, особова картка, штатний розпис, контрольні табелі фактично відпрацьованого часу, технологія виробництва. 
Додаткові відомості: робочі місця атестовано. Постанова по комбінату «Про атестацію робочих місць за умовами праці» №1269 від 25.12.2001, №992 від 29.12.2006.
Відповідно до п.4 Порядку проведення атестації робочих місць,  затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, атестація проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.
За твердженням пенсійного органу, це означає, що при призначенні пенсії на пільгових умовах для зарахування до пільгового стажу певного 5-річного періоду роботи у несприятливих умовах праці відповідне право впродовж цього періоду повинно бути підтверджено результатами атестації робочих місць за умови праці. У разі не підтвердження права за результатами атестації робочих місць до пільгового стажу зараховується лише період роботи з дати видання наказу по підприємству про результати даної атестації. 
В спірному випадку для підтвердження пільгового стажу за Списком № 1 позивачка надала пенсійному органу довідки  ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 07.09.2020 №023-3454, від 07.09.2020 №023-3453, в яких зазначені постанови по комбінату про  атестацію робочих місць за умовами праці: постанова №813 від 20.10.1994, №1269 від 25.12.2001, №992 від 29.12.2006.
Виходячи з наведеного, не заперечуючи проти того, що позивачка виконувала роботи за професією, яка віднесена до Списку № 1 відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994, № 36 від 16.01.2003, відповідач дійшов висновку, що період роботи позивачки на таких роботах  з 20.10.1999 по 24.12.2001 та з 25.12.2006 по 28.12.2006 не підлягає зарахуванню у зв`язку з не атестацію робочого місця позивачки. 
Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає таке. 
Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Відповідно до п. 10 вказаного Порядку № 383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах,  уточнюючу довідку,  передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності  трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
За приписами п.4.2 Порядку № 383 результати   атестації  (як  вперше  проведеної,  так  і чергової) застосовуються при обчисленні стажу,  який дає право  на пенсію  за  віком  на  пільгових  умовах,  впродовж  5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному  підприємстві  не  змінювались  докорінно  умов  і характер праці (виробництво,  робота,  робоче місце),  що  дають  право  на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах  має  бути  проведена позачергова атестація.
Що стосується документів про підтвердження атестації робочих місць, відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, роботодавці зобов`язані проводити атестацію робочих місць за умовами праці. 
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442  та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Отже своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. 
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або №  2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Наказом  Міністерства праці та соціальної політики України № 205 від 21.08.2000 затверджено Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках.
Відповідно до цих Роз`яснень щодо застосування п.4 Порядку проведення атестації робочих місць в частині проведення атестації не рідше одного разу на 5 років, зазначено, що для надання працівникам передбачених чинним законодавством пільг і компенсацій за роботу в шкідливих і важких умовах праці впродовж певного 5-річного періоду відповідне право повинно бути підтверджене за результатами атестації робочих місць за умовами праці, проведеної у цей термін.
В окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог вищезазначеного Порядку.
При цьому має бути затверджений наказом по підприємству за узгодженням з місцевою державною експертизою умов праці, головним державним санітарним лікарем, відповідно, Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, водного, залізничного, повітряного транспорту, об`єктів, що мають особливий режим роботи, та з виборним органом профспілкової організації і уповноваженим трудового колективу підприємства з питань охорони праці план-графік проведення атестації цих робочих місць у повному обсязі при поліпшенні фінансово-економічного стану підприємства, але не пізніше як через рік, за рахунок фонду охорони праці або інших коштів підприємства.
Як зазначено вище, згідно записів трудової книжки  позивачки, яка є основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій  (ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII),   а також довідок ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» від 07.09.2020 №023-3454, від 07.09.2020 №023-3453 позивачка  працювала повний робочий день у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у рейкобалковому цеху у період з 27.11.1995 по 15.09.1996, з 01.02.1998 по 15.01.2003, з 16.01.2003 по 25.11.2008 (з урахуванням періодів відволікання від основної роботи), за професією, посадою посадник металу,  яка дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. 
У довідках окрім інформації щодо проведення атестації робочих місць з посиланням на  постанови по комбінату «Про атестацію робочих місць за умовами праці» №813 від 20.10.1994, №1269 від 25.12.2001, №992 від 29.12.2006, також вказані листи головного держексперта області за умовами праці №14/1-121 від 26.10.1999, №14/1-261 від 27.12.2000 про продовження строку дії постанови №813 від 20.10.1994 «Про атестацію робочих місць за умовами праці» до 31.12.2001.
Наведене вище в сукупності свідчить, що на підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці позивачки (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги, що постановами  про атестацію робочих місць за умовами праці» №813 від 20.10.1994, №1269 від 25.12.2001, №992 від 29.12.2006  підтверджено умови праці за виконуваною позивачкою професією і право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 за результатами, отриманими під час попередніх атестацій, спірні періоди роботи позивачки підлягають зарахуванню до її пільгового стажу за Списком № 1. 
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем безпідставно не враховано спірні періоди роботи позивачки до її пільгового стажу за Списком №1. 
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                      
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі № 160/15916/22 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко