ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" червня 2023 р.                                                                  Справа №909/986/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                            Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                Кравчук Н.М.
                                                                                Плотніцького    Б.Д.
Без повідомлення учасників справи                                                   
розглянувши апеляційну скаргу ФОП Яжборовського М.О., б/н від 30.03.2023 (вх.№01-05/989/23 від 30.03.2023),
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 (повний текст рішення складено 10.03.2023)
у справі №909/986/22 (суддя Ткаченко І.В.)
за позовом: Фізичної особи-підприємця Яжборовського Максима Олександровича 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Чуя Василя Сергійовича
про: стягнення 70 143 грн. 57 коп.,

                                                  ВСТАНОВИВ:

22.11.2022 ФОП Яжборовський М. О. звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з ФОП Чуя В. С. заборгованості за договором купівлі-продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. в сумі 70 143 грн 57 коп., з яких 51 600 грн - основний борг, 4 857 грн 47 коп. - пеня, 1 552 грн 24 коп. - 3 % річних та 12 133 грн 86 коп. - інфляційні втрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач в порушення своїх договірних зобов`язань не поставив покупцю сплачений ним товар.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 у справі №909/986/22 в позові відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що із змісту наявних в матеріалах справи накладної № 13 та товарно-транспортної накладної № 92 від 17 серпня 2021 р. вбачається, що 17 серпня 2021 р. відповідач завантажив на автотранспорт ФОП Кудин Ю. А. товар на суму 56 004 грн. і остання оплатила його   18 серпня 2021 р., що підтверджується квитанцією № 002235340250.1 від 18 серпня 2021 р.
Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ФОП Яжборовський М.О. звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 у справі №909/986/22 та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає:
- судом першої інстанції вказано: «із змісту наявних в матеріалах справи накладної №13 та товарно-транспортної накладної № 92 від 17 серпня 2021 р. вбачається, що 17 серпня 2021 р. відповідач завантажив на автотранспорт ФОП Кудин Ю. А. товар на суму 56 004 грн. У зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції помилково визнав, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу є необґрунтованою. Висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи та не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами;
- з відзивом на позовну заяву,відповідач долучив до відзиву копію ТТН № 92 від 17 серпня 2021 року (надалі - ТТН), яка складена для підпису між ФОП Кудин Ю.А. та Відділом освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. У ТТН вказана кількість вантажу 19,2 тонн (кількість більша, ніж та що відповідач вважає переданою). У відзиві на позовну заяву відповідач стверджував, що « 17 серпня 2021 року від покупця прибув транспортний засіб на який було завантажено 18,43 тонн паливного брикету, після чого Покупець попросив відпустити перевізника, а кошти перерахував на розрахунковий рахунок на наступний день після завантаження». У вказаній вище ТТН відповідач не фігурує як жодна із сторін. Крім того, вказана вище ТТН складена на виконання договору про закупівлю товарів за державні кошти № 336 від 16 серпня 2021 року, який немає жодного відношення до відповідача. В ТТН зазначено від руки прізвище, «так званого водія» ОСОБА_1 та проставлений підпис. При цьому, відсутні ідентифікуючі дані ОСОБА_1, які б взагалі могли свідчити про реальність даної особи;
- за умовами Договору поставки купівлі-продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. спершу мала відбутися попередня оплата за Товар, а не факт відвантаження. Будь-які докази, що підтверджують зміну виконання умов Договору купівлі-продажу відсутні;
- із заяви свідка ФОП Кудин Ю.А.. від 14 лютого 2023 року, яка дала згоду на допит у якості свідка по справі, вбачається, що у ФОП Кудин Ю.А. не було господарських відносин ні з ТОВ «Титан-Авто», ні з водієм ОСОБА_1 (особи, що вказані в копіях документів наданих    відповідачем). ФОП Кудин Ю.А. не надавала довіреностей ні ТОВ «Титан-Авто, ні    ОСОБА_1. на представництво її інтересів з будь-яких питань, в тому числі одержання чи транспортування товарно-матеріальних цінностей. ФОП Кудин Ю.А. не    одержувала матеріальних    цінностей    від    ФОП    Чуй    В.С.    за    накладною    №13    від    17    серпня    2021    року;
- загалом ФОП Кудин Ю.А.. не одержувала товар щодо якого було здійснено попередню оплату на підставі платіжного доручення від 18 серпня 2021 року. ФОП Кудин Ю.А. також зазначає, що обставини за яких ФОП Чуй В.С. отримав ТТН № 92 від 17 серпня 2021 року їй не відомі. ФОП Кудин Ю.А. зазначає, що даний документ в копії міг потрапити до Чуй В.С. випадково під час обміну документами засобами поштового    зв`язку. Однак, заяву свідка ФОП Кудин Ю.А. суд першої інстанції не дослідив.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2023 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Кордюк Г.Т. - головуючий суддя, члени колегії - Кравчук Н.М., Плотніцький Б.Д.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Яжборовського М.О., б/н від 30.03.2023 (вх.№01-05/989/23 від 30.03.2023).
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
24 жовтня 2022 р., ФОП Кудин Ю. А. (первісний кредитор) та ФОП Яжборовський М. О. (новий кредитор) уклали договір №24/10-22 про відступлення прав вимоги (Договір), відповідно до п. 1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до фізичної особи-підприємця Чуя Василя Сергійовича (боржника), включаючи права вимоги до правонаступників боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника за договором купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. (Основний договір).
За змістом пунктів 8, 9 Договору, новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього договору отримав від первісного кредитора усі наявні в первісного кредитора документи, що підтверджують право вимоги до боржника. Первісний кредитор не відповідає перед новим кредитором за невиконання або неналежне виконання боржниками своїх зобов`язань за основними договорами.
В п. 7 Договору сторони визначили, що за відступлення прав вимоги за Основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 21 600 грн (ціна договору).
Згідно з даними наявної у матеріалах справи квитанції до прибуткового касового ордера від 24 жовтня 2022 р. № 169, новий кредитор перерахував первісному кредитору суму в розмірі 21 600 грн.
Таким чином, ФОП Яжборовський М. О. набув право вимоги ФОП Кудин Ю. А. до боржника - ФОП Чуя В. С. за зобов`язаннями за договором купівлі продажу № 08/21-Б                        від 16 серпня 2021 р.
Із наявної в матеріалах копії договору купівлі-продажу № 08/21-Б від 16 серпня        2021р. вбачається, що за умовами цього Договору ФОП Чуй В. С. (продавець) зобов`язався передати у власність покупця, а ФОП Кудин Ю. А. (покупець) зобов`язалась прийняти та оплати продукцію - брикети паливні типу NESTRO (товар).        
Загальна сума договору становить 140 000 грн без ПДВ (п. 2.2 Договору).
Відповідно до п. 2.6 цього Договору, покупець здійснює передоплату за товар в розмірі 50% від загальної суми товару вказаної в рахунку, який надається продавцем покупцю, інша сума в розмірі 50% від загальної суми товару, що поставляється, по прибуттю товару в місце вказане покупцем та відміткою приймаючої сторони, про приймання товару.
За змістом п. 8.1 та 8.2 Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання і його скріплення печатками сторін та закінчується 31 жовтня 2021 р.
16 серпня 2021 р., ФОП Чуй В.С. виписав  ФОП Кудин Ю. А. рахунок-фактури № 13 за брикети паливні типу NESTRO на суму 56 000 грн, в якому зазначено, що рахунок дійсний до оплати до 17 серпня 2021 р.
18 серпня 2021 р., ФОП Кудин Ю. А. перерахувала ФОП Чуй В. С. 51 600 грн,    що підтверджується квитанцією № 002235340250.1 від 18 серпня 2021 р.
27 жовтня 2022 р., позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. та претензію із вимогою про виконання умов договору купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. або повернення сплачених коштів, що підтверджується описом вкладення від 27.10.2022. Однак, як зазначив позивач, відповідач відповіді на вимогу    не надав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобов`язань є, зокрема, договори та інші правочини. 
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків( ч.1 ст. 626 ЦК  України).
Відповідно  до  статті  629  ЦК  України  договір  є  обов`язковим  для  виконання сторонами. Положеннями статей 525, 526 ЦК України  встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або  законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає  виконанню  у   цей  строк (термін). 
Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до  ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
В ч. 2 ст. 638 ЦК України   визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.08.2021 між фізичною особою-підприємцем Чуй Василем Сергійовичем та фізичною особою-підприємцем Кудин Юлією Анатоліївною був укладений договір купівлі продажу №08/21-Б. Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін. Обмін примірниками договорів та виставленого рахунку-фактури відбувся електронною поштою.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Загальна сума договору становить 140 000 грн без ПДВ (п. 2.2 Договору).
Відповідно до п. 2.6. договору купівлі-продажу №08/21-Б від 16.08.2021, покупець здійснює передоплату за товар в розмірі 50% від загальної суми товару вказаної в рахунку, який надається продавцем покупцю, інша сума в розмірі 50% від загальної суми товару, що поставляється, по прибутті товару в місце вказане покупцем та відміткою приймаючої сторони, про приймання товару.
16 серпня 2021 року фізична особа-підприємець Чуй Василь Сергійович виставив фізичній особі-підприємцю Кудин Юлії Анатоліївні рахунок-фактуру №13 на загальну суму 56    000, 00 (п`ятдесят шість тисяч) грн. 00 коп.
18 серпня 2021 року фізична особа-підприємець Кудин Юлія Анатоліївна згідно виставленого рахунку-фактури №13 та п.п.2.3, 2.4 Договору купівлі продажу №08/21-Б перерахувала на поточний рахунок фізичної особи-підприємця Чуй Василя Сергійовича 51    600 (п`ятдесят одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. 
Як вбачається з матеріалів справи, з відзивом на позовну заяву, відповідач долучив до відзиву копію ТТН   № 92 від 17 серпня 2021 року (надалі - ТТН), яка складена для підпису між  ФОП Кудин   Ю.А. та Відділом освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.
Із зазначеної ТТН №92 від 17 серпня 2021 року вбачається, що вантажовідправником є ФОП Кудин Ю.А., а замовником та вантажоодержувачем Відділ освіти, культури, сім`ї, молоді та спорту Ворохтянської селищної    ради Надвірнянського району Івано-Франківської області.
У вказаній вище ТТН відповідач не значиться як вантажовыдправник як жодна із сторін. Крім того, вказана вище ТТН складена на виконання договору про закупівлю товарів за державні кошти № 336 від 16 серпня 2021 року, який немає жодного відношення до відповідача.
Відповідно до п.3.2 договору купівлі-продажу №08/21-Б від 16.08.2021, приймання товару за кількістю та якістю проводиться покупцем (який повинен мати при собі посвідчення особи), або уповноваженою ним особою згідно виданої довіреності (дана особа повинна мати при собі копію довіреності та документи, що посвідчують особу) на складі покупця. 
В ТТН зазначено від руки прізвище, водія ОСОБА_1 та проставлений підпис. При цьому, відсутні ідентифікуючі дані ОСОБА_1, зокрема документ, що посвідчує особу та довіреність, якою сторона уповноважила водія на отримання від її імені товару.
Відповідачем долучено до відзиву накладну № 13 від 17 серпня 2021 року, яка підписана (графа відпустив) ФОП Чуй В.С., в графі «одержав» відсутній підпис. Однак, на накладній під графою (одержав здійснений запис) «водій ОСОБА_1». Також, залишається не підтвердженим справжність підпису ОСОБА_1., ідентифікувати особу якого за даними документами не вбачається можливим.
Таким чином,  накладна № 13 від 17 серпня 2021 року не містить підпис ФОП Кудин Ю.А. та будь-якої іншої уповноваженої особи на одержання товару.
Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями (ч. 1 ст. 179 ГК України).
Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання         повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно виставленого рахунку-фактури №13 від 16 серпня 2021 року фізична особа-підприємець Кудин Юлія Анатоліївна здійснила оплату не поставленого товару, прийнявши тим самим пропозицію продавця фізичної особи-підприємця Чуй Василя Сергійовича, що підтверджується платіжним дорученням про сплату коштів, що міститься в матеріалах справи, і з якого вбачається, що покупець повністю розрахувався з  продавцем, сплативши на рахунок останнього авансовий платіж в розмірі 51   600 (п`ятдесят одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. 
З огляду на викладене, відповідачем не надано до суду належних та достовірних доказів на підставі яких можна встановити факт поставки продукції, як підставу для висновку про виконання зобов`язання з поставки товару позивачу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст. 514 ЦК України)
Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 жовтня 2022 р., ФОП Кудин Ю. А. (первісний кредитор) та ФОП Яжборовський М. О. (новий кредитор) уклали договір № 24/10-22 про відступлення прав вимоги за договором купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. (Основний договір).
Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Натомість, 27 жовтня 2022 р., позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. та претензію із вимогою про виконання умов договору купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. або повернення сплачених коштів, що підтверджується описом вкладення від 27.10.2022.(а.с. 23-35, т.1)
Суд у розгляді даного спору враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18, від 18.08.2020 у справі №927/833/18, від 21.09.2021 у справі №918/1026/20, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тобто, судам під час розгляду справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо).
За приписами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У позовній заяві позивач посилається на пункт 5.4 договору та зазначає, що сторони узгодили, що за порушення умов договору продавець виплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно поставленого товару, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє сторону від виконання прийнятих на себе зобов`язань по договору поставки.
Однак, зі змісту договору купівлі-продажу №08/21-Б від 16.08.2021, зокрема п. 5.4 вбачається, що за недотримання строків сплати зазначених в договорі покупець сплачує продавцю пеню в розмірі у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.
За змістом частини 2 статті 217 ГК України  вбачається, що одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які в силу частини 1    статті 230 ГК України    визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 ГК України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.
Отже, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони не передбачили в умовах договору можливість сплати пені за непоставку товару та не визначали її розмір. Однак, саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. (Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі №908/1501/18.)
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що, у даному випадку, немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. 
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ст. 625 ЦК України).
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до    статті 625 ЦК України  є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
За змістом статей 509,  524,  533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)
    Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої    статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої    статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Відповідно до статті 530 ЦК України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
При цьому у    статті 625 ЦК України    визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань,    на них поширюється дія положень частини 2  статі 625 ЦК України.
Отже,    в силу закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних є можливим лише внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.
Разом з тим, порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки товару у визначений строк не є порушенням грошового зобов`язання, оскільки дії зобов`язаної сторони не пов`язуються зі сплатою грошових коштів.
За своєю суттю обов`язок щодо поставки товару, не можна розцінювати як грошові зобов`язання в розумінні    ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 2  ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. (Постанова КГС ВС від 03 серпня 2022 року cправа №  910/6232/210)
Як вбачається з матеріалів справи, позивач нараховує інфляційні та 3% річних за період з 31.10.2021 по 31.10.2022.
Водночас, 27 жовтня 2022 р. позивач направив відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за договором купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. та претензію із вимогою про виконання умов договору купівлі продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. або повернення сплачених коштів, що підтверджується описом вкладення від 27.10.2022
Тобто, враховуючи вищенаведене, строк виконання даного зобов`язання поверненню попередньої оплати у продавця настав по закінченню семиденного строку з дня направлення вимоги, а саме 03.11.2022 (вимога направлена 27.10.2022), а тому немає підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за вказаний в позовній заяві період (з 31.10.2021 по 31.10.2022).
Окрім того, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що на долученій до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. відсутній підпис  ФОП Чуй В. С., як продавця за договором. Оригінал даного договору в матеріалах справи відсутній.
Як вже зазначалось вище, 16.08.2021 між фізичною особою-підприємцем Чуй Василем Сергійовичем та фізичною особою-підприємцем Кудин Юлією Анатоліївною був укладений договір купівлі продажу №08/21-Б. Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін. Обмін примірниками договорів та виставленого рахунку-фактури відбувся електронною поштою. Окрім того, сторонами не заперечується укладення даного договору.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Також, колегією суддів апеляційної інстанції спростовуються доводи апелянта з приводу того, що суд першої інстанції не дослідив заяву свідка ФОП Кудин Ю.А. від 14.02.2023, з огляду на те, що у матеріалах справи відсутня будь-яка заява свідка ФОП Кудин Ю.А.
Таким чином, підсумовуючи усе вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ФОП Яжборовського М.О., б/н від 30.03.2023 (вх.№01-05/989/23 від 30.03.2023) підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову,  зокрема стягнувши з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу № 08/21-Б від 16 серпня 2021 р. в сумі 51 600 грн. (основний борг). В частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат належить відмовити.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 14 статті 129 ГПК України, якщо суд апеляційної  інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що предметом позову була вимога про стягнення 70 143 грн. 57 коп., а суд апеляційної інстанції задоволив позов частково, зокрема, стягнувши 51   600, 00 грн., то з наведеного вбачається, що позов та апеляційна скарга задоволені на 73,5%.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у суді першої інстанції у розмірі 2 481, 00 грн., а тому на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог, покладається судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 1   823, 53 грн.
          З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у суді апеляційної інстанції у розмірі 3 721, 50 грн., а тому на відповідача, пропорційно розміру задоволених вимог, покладається судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2   735, 30 грн.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ФОП Яжборовського М.О., б/н від 30.03.2023 (вх.№01-05/989/23 від 30.03.2023) - задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.03.2023 у справі №909/986/22 скасувати та прийняти нове.
3.  Позовні вимоги задоволити частково
4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чуй Василя Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи підприємця Яжборовського Максима Олександровича ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором купівлі продажу № 08/21-Б від 16.08.2021 року у розмірі: сума основного боргу 51 600,00 (п`ятдесят одну тисячу шістсот) грн.
5.   В іншій частині позовних вимог відмовити.
6. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Чуй Василя Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи підприємця Яжборовського Максима Олександровича ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 )  4    558 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 84 (вісімдесят чотири) коп. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.
7. Місцевому господарському суду видати накази.
8.  Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.
9.  Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.
          
Головуючий суддя                                                                 Кордюк Г.Т.
Суддя                                                                                       Кравчук Н.М.
            Суддя                                                                        Плотніцький Б.Д.