Дата документу 12.04.2023 Справа № 335/5013/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/5013/22         Головуючий у 1-й інстанції: Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/859/23         Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 квітня 2023 року м. Запоріжжя 
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Трофимової Д.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року(повний текст судового рішення виготовлено 08 лютого 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа - Запорізька міська рада, про зобов`язання видати ордер на жиле приміщення,
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено. 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначала, що у березні 2019 року вона звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, зняття з реєстрації та виселення з житлового приміщення, просила суд:
- визнати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року за № 460/3 «Про надання ОСОБА_2 кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 » недійсним;
- визнати ордер, виданий Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року № 460/3 «Про надання ОСОБА_2 кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 » недійсним;
- зобов`язати виконавчий комітет Запорізької міської ради та Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради видати ордер на кімнату житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ;
- висилити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 було задоволено частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2021 року скасовано.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року № 460/3 «Про оформлення ордеру ОСОБА_2 на кімнату № 2 житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2 ».
Визнано недійсним ордер, виданий Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року № 460/3 «Про оформлення ОСОБА_2 кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 »;
Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_3 житловою площею 11,6 кв.м в квартирі  АДРЕСА_4 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року було відмовлено у задоволенні вимоги про покладення на виконавчий комітет Запорізької міської ради та Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради обов`язку видати ОСОБА_1 ордер на спірну кімнату оскільки вона заявлена передчасно. У передбаченому законом порядку до органів місцевого самоврядування із відповідним клопотанням остання не зверталася, відмову у видачі їй ордеру не отримувала.
Постановою Верховного Суду від 08 липня 2022 року касаційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Долі Д.М. була залишена без задоволення. Постанова Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року залишена без змін.
Після отримання вищевказаної постанови Верховного Суду від 08 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради з проханням видати ордер на кімнату житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 .
07 серпня 2022 року позивач отримала від Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради лист з повідомленням про передчасність її звернення, оскільки до вказаних органів постанова Верховного Суду ненадходила, і тому вони виходять із того, що касаційний перегляд постанови Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року триває.
Розцінивши вказаний лист як відмову у видачі ордеру, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради та виконавчий комітет Запорізької міської ради видати їй ордер на кімнату житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 . 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, третя особа - Запорізька міська рада, про зобов`язання видати ордер на жиле приміщення - кімнату житловою площею 9,5 кв.м в комунальній квартирі АДРЕСА_1 , - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати,  ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції не врахував, що постановою Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року  було відмовлено у задоволенні вимоги про зобов`язання видати ордер на кімнату, оскільки така вимога була заявлена передчасно.
Також посилається на те, що у мотивувальній частині оскаржуваного рішення зазначено, що ОСОБА_1 передчасно звернулась до суду першої інстанції, оскільки вона не зверталась із заявою про видачу ордеру до виконавчого комітету Запорізької міської ради, але в матеріалах справи міститься відповідь Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про відмову у видачі ордера у зв`язку з тим, що у Верховному Суді розглядається касаційна скарга на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року, всупереч того, що Верховний Суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення суду  та рішення набрало законної сили. Тобто, ОСОБА_1 надала відповідь органу, до повноважень якого входить видача ордерів. 
Крім того, ОСОБА_1 вважає, що суд залишив поза увагою той факт, що ордер необхідний їй для приватизації житлової кімнати, оскільки у районній адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради для вирішення питання щодо приватизації житлового приміщення (кімнати) від неї вимагають копію ордеру на жиле приміщення або ордеру на жилу площу в гуртожитку.
Від представника Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради Різник Ю.М. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення  поштового відправлення. Рекомендоване повідомлення було надіслане ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою її місця проживання, повернулось до суду з довідкою поштового відділення "адресат відсутній за  вказаною адресою",  а тому відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою адресатові.    
За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвокати Балюти В.В., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, представника Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, Запорізької міської ради - Різник Ю.М., яка просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив із того, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Вимога про зобов`язання видати ордер на вселення до жилого приміщення може бути належним та ефективним способом захисту прав у разі вирішення спору про право на вселення та проживання у певному жилому приміщенні. ОСОБА_1 не зазнає перешкод у реалізації права проживання у жилому приміщенні, а ордер їй потрібний для подальшого звернення за приватизацією цього житла. Відсутність ордеру на вселення до жилого приміщення не є перешкодою для реалізації права на приватизацію житла у разі, якщо право проживання виникає з інших підстав та (або) захищено рішенням суду. У разі відмови у приватизації житла позивач матиме право оскаржити її у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Згідно із частинами 1, 2 статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.
Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом індивідуального характеру виконкому районної, міської, районної в місті місцевої ради (уповноваженого органу місцевого самоврядування), до компетенції якого входить його складання та видача на вселення особи у зазначене в ньому житлове приміщення. Ордер породжує, з одного боку, адміністративно-правові відносини між виконкомом (відповідним органом місцевого самоврядування) та житлово-експлуатаційною організацією (підприємством, іншою організацією), куди він здається, а з іншого - цивільно-правові відносини між особою і зазначеними організаціями, які зобов`язані після вселення особи у надане житло укласти з ним договір найму певного житлового приміщення.
Ордер - це наказ (вказівка), доручення уповноваженого органу місцевого самоврядування, адресоване житлово-експлуатаційній організації (іншому органу) вселити особу у певне жиле приміщення. Через видачу ордера у заінтересованої особи за своєю правовою природою виникають публічно-правові відносини з органом, що видав такий ордер, без надання права вимоги до третіх осіб.
Особа, якій видано ордер, не набуває лише в силу отримання такого адміністративного акта прав на захист прав на це приміщення до вселення в нього та укладення договору житлового найму. Особа набуває прав користувача квартирою за умови вселення у таку квартиру та укладення договору житлового найму.
Системний аналіз положень статей 57-64 ЖК Української РСР, сама послідовність розташування цих правил у тексті цього Кодексу свідчать про те, що ордер є лише підставою для вселення особи в надане жиле приміщення. Право користування житлом у житловому фонді місцевої ради виникає з договору найму жилого приміщення, тобто користувач такого житла є його наймачем за певним договором.
Враховуючи, що особа має право відмовитися від зайняття визначеного в ордері жилого приміщення, видача ордера породжує правовідносини виключно між органом місцевого самоврядування, особою (якій видано ордер) та житлово-експлуатаційною організацією. Метою існування цих правовідносин є забезпечення вселення особи у надане жиле приміщення, що може бути здійснене протягом певного періоду за умови, що надане житло відповідатиме певним наведеним критеріям. 
Жиле приміщення, на вселення в яке видається ордер, повинно бути фактично та юридично вільним. Ордер не може бути виданий також і на жиле приміщення, якщо в ньому будь-яка особа проживає. Відповідний орган місцевого самоврядування, органи з управління житловим фондом до видачі ордера повинні вжити заходів з метою звільнення спірного приміщення.
Так само надане жиле приміщення повинно бути юридично вільним від прав третіх осіб на нього, тобто таке житло повинно перебувати на балансі відповідного органу місцевого самоврядування та на нього не повинно існувати прав власності, користування або будь-яких інших майнових прав у третіх осіб.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у 1993 році ОСОБА_1 , як працівнику ВАТ «Дніпроспецсталь», була надана кімната у гуртожитку цього підприємства за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою № 12/11 від 12.11.2010 року, виданою начальником ОКСО ВАТ «Дніпроспецсталь» Т.В. Савенковою (а.с. 111).
Як встановлено Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 335/3518/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, зняття з реєстрації та виселення з житлового приміщення, жилим приміщенням, за захистом прав на яке звернулась ОСОБА_1 , є кімната, житловою площею 9,5 кв.м, розташована в комунальній квартирі АДРЕСА_2 . До червня 2014 року спірне житло мало статус кімнати у комунальній квартирі, яка використовувалася під гуртожиток для малих сімей. Рішенням Запорізької міської ради від 27 червня 2014 року № 18 в житловому будинку АДРЕСА_5 без проведення реконструкції змінено статус комунальної квартири АДРЕСА_6 зі статусу квартири, яка використовується під гуртожиток для малих сімей, на статус комунальної квартири даного житлового будинку.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 04.10.1993 року зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_7 , що підтверджується відмітками в її паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області 17 травня 2007 року.
Починаючи з 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існував спір з приводу права проживання у вищевказаному жилому приміщенні.
Так, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2009 року у справі № 2-1088/2009р ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 були визнані такими, що втратили право користування вказаним житлом з підстав, передбачених ст.71 ЖК України.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 4572 від 28 вересня 2010 року спірну кімнату у комунальній квартирі надано у користування ОСОБА_2 , про що було видано ордер № 83 серії «Г». Остання вселилася до цієї кімнати і зареєструвалася в ній з 27 жовтня 2010 року.
До вселення в спірну кімнату відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постійно проживали і були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_8 , житловими площами 11,6 та 12,3 кв.м.
Відповідно до ордеру від 23.11.2011 року № 325 серії «М» відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було виділено житлове приміщення – кімнату, житловою площею 12,3 кв.м в квартирі АДРЕСА_4 , у якій вказані особи проживали та були зареєстровані.
В подальшому рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06 квітня 2011 року заочне рішення від 28 квітня 2009 року про визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом, скасовано з ухваленням нового рішення – про відмову у задоволенні позову.
Ухвалою суду першої інстанції від 28 жовтня 2011 року допущено поворот виконання заочного рішення, зобов`язано відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області відновити реєстрацію ОСОБА_1 , ОСОБА_5 в кімнаті № 1 блоку № 10 гуртожитку по АДРЕСА_5 , які були зняті з реєстрації на підставі заочного рішення від 28 квітня 2009 року по справі № 2-1088/2009.
Фактично реєстрація позивача в спірній кімнаті була відновлена 25.05.2012 року, проте вселитися в неї вона не змогла, оскільки в спірне житло вселилася та проживала в ньому ОСОБА_2 на підставі ордеру № 83 серії «Г» від 12 жовтня 2010 року.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2012 року по справі № 2-1515/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 червня 2012 року, визнано незаконним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 457/2 від 28 вересня 2009 року в частині надання ОСОБА_2 кімнати № 10/2, житловою площею 9,5 кв. м по АДРЕСА_5 . Визнано недійсним ордер № 83 серії «Г» від 12 жовтня 2010 року на житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 , житловою площею 9,5 кв.м. Виселено ОСОБА_2 із спірної кімнати.
Вказане судове рішення було передано на примусове виконання до органів ВДВС.
Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ від 26 липня 2012 року, на підставі виконавчого листа № 2-1515/11 від 17 лютого 2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, щодо виселення ОСОБА_2 із кімнати № 10/2, розташованої у будинку АДРЕСА_5 , було відкрито виконавче провадження № 33544531.
Відповідно до акта державного виконавця від 17 жовтня 2012 року № 972/6 головним державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Святченко Є.В. в ході проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа № 2-1515/11 було встановлено, що ОСОБА_2 у кімнаті АДРЕСА_1 не проживає, у вказаній кімнаті мешкає її син.
Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Святченко Є. В. від 23 жовтня 2012 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1515/11, на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно з виконавчим документом.
Оскільки в спірній кімнаті без правових підстав проживав ОСОБА_3 , що було встановлено державною виконавчою службою в процесі примусового виконання рішення від 19 квітня 2012 року, ОСОБА_1 повторно звернулася до суду за захистом свого порушеного права.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2013 року по справі № 335/1394/13-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 грудня 2013 року, усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні кімнатою АДРЕСА_1 , та виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із цієї кімнати. Вселено ОСОБА_1 у житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 . Зобов`язано ОСОБА_2 привести житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 у попередній стан шляхом закладення цеглою дверного отвору в стіні, яка є суміжною між кімнатами АДРЕСА_11 та АДРЕСА_1 .
Постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ Приставка Р.О. від 01 березня 2014 року на підставі виконавчого листа № 335/1394-ц від 10 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження № 42163917 щодо виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із кімнати 10/2 в буд. АДРЕСА_5 .
Відповідно до акта державного виконавця від 4 липня 2014 року за адресою, вказаною у виконавчому листі, проживає ОСОБА_2 .
Постановою державного виконавця від 07 липня 2014 року виконавче провадження щодо виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 закрито.
06 серпня 2014 року державним виконавцем складено акт, в якому зазначено, що рішення суду в частині закладення дверного отвору між кімнатами виконано, того ж дня постановою державного виконавця закрито виконавче провадження.
Рішення суду в частині вселення ОСОБА_1 до спірної кімнати у примусовому порядку не виконувалося.
Оскільки державною службою в процесі виконання судового рішення від 30 серпня 2013 року було встановлено, що в спірну кімнати повторно вселилася ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про повторне виселення ОСОБА_2 і про поновленні строку пред`явлення виконавчого листа про її вселення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 04 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку пред`явлення виконавчого листа до виконання в частині її вселення у спірне приміщення.
З квітня 2016 року в проваджені судів різних інстанції перебувала заява ОСОБА_1 про повторне виселення ОСОБА_2 із спірної кімнати. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 17 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про повторне виселення боржників із спірної кімнати.
Постановою Верховного суду від 12 грудня 2018 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду від 17 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 17 січня 2017 року, якими ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про повторне виселення боржників із спірної кімнати, скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Незважаючи на вказані обставини, 22 травня 2017 року КП «Наше місто», на балансі якого перебувала спірна кімната, звернулося до міського голови із клопотанням про видачу ордерів мешканцям житлового будинку АДРЕСА_5 за фактом проживання, у тому числі і на ім`я ОСОБА_2 на спірну кімнату АДРЕСА_12 . Як зазначено у довідці, що додавалася до подання, ОСОБА_2 зареєстрована і проживає в цій кімнаті з 27 жовтня 2010 року.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 460/3 від 28 серпня 2017 року «Про оформлення ордерів мешканцям житлового будинку по АДРЕСА_5 » ухвалено про видачу ордерів мешканцям житлового будинку АДРЕСА_5 на підставі поданих документів та за фактом проживання.
У додатку до рішення виконкому під № 1 списку значиться ОСОБА_2 як така, що постійно проживає в кімнаті АДРЕСА_13 , житловою площею 9,5 кв.м.
На підставі вказаного рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради ОСОБА_2 було включено до списку мешканців вказаного будинку на оформлення державних ордерів за фактом проживання, що є Додатком до цього рішення.
ОСОБА_2 на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року № 460/3 було оформлено ордер на кімнату жилою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2 .
В подальшому, постановою Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 335/3518/19 було частково задоволено позов ОСОБА_1  до Департаменту управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а саме:
визнано недійсним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року № 460/3 «Про оформлення ордеру ОСОБА_2 на кімнату № 2 житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2 ».
визнано недійсним ордер, виданий Департаментом з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради на виконання рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.08.2017 року № 460/3 «Про оформлення ОСОБА_2 кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_1 »;
виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 із кімнати житловою площею 9,5 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_3 житловою площею 11,6 кв.м. в квартирі АДРЕСА_4 (а.с. 17-27, 28-32).
Постановою Верховного Суду від 08 липня 2022 року касаційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Долі Д.М. була залишена без задоволення. Постанова Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року залишена без змін (а.с. 33-42). 
Оскільки наведені вище обставини були встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 17.08.2021 року у справі № 335/3518/19, учасниками якої були й всі учасники цієї справи, і ці обставини учасниками справи не оспорюються, суд першої інстанції в порядку ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України правильно визнав ці обставини доведеними й при розгляді цієї справи.
Також судом вірно встановлено, що у порядку, передбаченому ст. 72 ЖК України ОСОБА_1 не було визнано такою, що втратила право користування житлом. Позивач була законно вселена до спірного жилого приміщення, а її право проживання у цьому жилому приміщенні встановлено щонайменше двома судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2013 року по справі № 335/1394/13-ц та постановою Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 335/3518/19.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право ОСОБА_1 на проживання у вказаному жилому приміщенні було встановлено судом за відсутності факту видачі їй ордеру на вселення до цього приміщення, а у задоволенні вимоги про зобов`язання відповідачів видати такий ордер апеляційним судом було відмовлено з тих підстав, що на той час ОСОБА_1 не зверталась до органів місцевого самоврядування із заявою про його видачу, і тому не було підстав для вжиття судом заходів щодо захисту того чи іншого права або законного інтересу.
11.07.2022 року ОСОБА_1 подала на ім`я заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради В. Гординського заяву про видачу ордеру за вказане жиле приміщення.
Листом від 27.07.2022 року Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради повідомив позивачу про передчасність її звернення за видачею ордеру, оскільки вважав, що на той час судове провадження у справі № 335/3518/19 не є закінченим через перебування на розгляді КЦС ВС касаційних скарг на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 серпня 2021 року (а.с. 43-44).
Отже, висновок суду по суті вирішеного спору є правильним, законним та обґрунтованим, підтверджується матеріалами справи та не спростований позивачем належним чином, а доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Повторне викладення позивачем в апеляційній скарзі обставин, на які він посилався в позовній заяві, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції позивач не була позбавлена можливості доводити перед судом переконливість своїх доводів, надавши до позовної заяви відповідні докази.
Апеляційна скарга зводиться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідачів прийняти рішення про надання ордеру на спірне житлове приміщення і з тих підстав, що прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення є його дискреційними повноваженнями, а тому суд не вправі зобов`язувати такий орган прийняти відповідне рішення, оскільки в такому випадку він виходить за межі завдань цивільного судочинства.
Так як апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, підстави для перерозподілу судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 20 квітня 2023 року. 

Головуючий         Д.А. Трофимова 

Судді:         В.Ю. Бєлка 

        Е.А. Онищенко