Справа № 345/3749/22 
Провадження № 22-ц/4808/605/23 
Головуючий у 1 інстанції Гапоненко Р. В. 
Суддя-доповідач Фединяк В.Д. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.                 
секретаря                Петріва Д.Б.
з участю                  ОСОБА_1 його представника адвоката Сметанікова А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сметанікова Андрія Васильовича на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 лютого 2023 року, ухвалене в складі судді Гапоненка Р.В. в м. Калуші у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулось в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані банківські послуги. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг. В цей же день між сторонами укладено договір про надання банківських послуг «Monobank» шляхом підписання позичальником анкети-заяви в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту видавши відповідачу платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у сумі 20 000,00 грн. Однак в порушення договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), у зв`язку з чим станом на 13.08.2022 утворилась заборгованість в сумі 55 487,86 грн, яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 55 487,86 грн.
Банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03.07.2019 у розмірі 55 487,86 грн. та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2481,00 грн.
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 лютого 2023 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03.07.2019 станом на 13.08.2022 в розмірі 55 487,86 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Сметаніков А.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду з постановленням нового про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» на суму фактично використаних відповідачем коштів у розмірі 18 850,64 грн. Вказує, що висновок місцевого суду про стягнення на користь банку з відповідача 55 487,86 грн заборгованості не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Так, АТ «Універсал Банк» в позовній заяві зазначив, що на картці відповідача було встановлено кредитний ліміт 20 000 грн, а відповідачем було оформлено 10 транзакцій в розстрочку на загальну суму 18 850,64 грн. Апелянт зауважує, що кредитним продуктом, яким користувався відповідач, встановлено ліміт у 20 000 грн, а тому вважає, що тіло кредиту не може перевищувати кредитний ліміт. Представник відповідача вказує, що судом першої інстанції допущено порушення прав відповідача, пов`язаних з участю у справі. Так, судове засідання було відкладено на 22 лютого 2023 о 10.30 год. В той час в області було оголошено повітряну тривогу, яка тривала до 11:08 год, однак оскаржене рішення було ухвалено в цей день розгляду та підписано 23.03.2023. Вказане, на думку апелянта, є порушенням процесуального права, так як неможливо встановити дату і час проголошення рішення, а відтак, термін його оскарження, що суперечить ст. 268 ЦПК України. 
02 травня 2023 року представник АТ «Універсалбанк» Мєшнік К.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги спростовує. Вказує, що виконаний Банком розрахунок заборгованості є належним доказом та підтверджує її розмір, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів за які нарахована заборгованість та інше. Зазначає, що відповідно до п.п. 5.23 п.2 розділу другого Умов у разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, Банк має право самостійно збільшувати кредитний ліміт клієнта та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків та неустойки згідно Тарифів. Так, відповідачем самостійно було оформлено 10 транзакцій в розстрочку на загальну суму 22 450,64 грн. Вказує, що заборгованість за тілом кредиту змінювалась, у зв`язку з тим, що кошти на погашення розстрочки відповідач не вносив, заборгованість за тілом кредиту зростала, так як сума регулярного платежу по розстрочці відноситься до тіла кредиту. Тобто, окрім коштів з кредитного ліміту відповідач використовував кошти з ліміту розстрочки. Представник позивача зауважує, що згідно з виписки з карткового рахунку відповідача останній активно користувався рахунком, здійснював з нього платежі та отримував готівку, що вказує на його обізнаність щодо умов кредитування та правил користування послугою електронного банку. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Сметаніков А.В. апеляційну скаргу підтримали, просять задовольнити цю скаргу.
Представник АТ «Універсал Банк» належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, однак не з`явились у судове засідання.
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осбі, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Задовольняючи позов АТ «Універсал Банк», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банку» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, з відповідача слід стягнути заборгованість на користь позивача в сумі 55 487,86 грн.
Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Судом встановлено, що між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписано анкету-заяву від 03 липня 2019 року, в результаті якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідний з тим, що дана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови.
До договору банком долучено витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank.
Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 користувався кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувався в магазинах, ресторанах, поповнював картку через додаток Приват 24, знімав готівку в банкоматі, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тим самим підтверджував свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором від 03.07.2019 станом на 13.08.2022 заборгованість відповідача складає 55 487,86 грн, з яких: залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 55 487,86 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до положень ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Встановлено, що особливістю проекту АТ «Універсал Банк» monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.
З матеріалів справи вбачається, що підпис анкети-заяви здійснений сторонами за допомогою аналогів власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення підписів за допомогою засобів електронного копіювання, а Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді «Тарифів», «Паспорта споживчого кредиту» та «Таблиці обчислення вартості кредиту», які містять повну та необхідну інформацію про умови кредитування, підписані електроним цифровим підписом обох сторін договору.
Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставлянняелектронного цифрового підпису сторін.
Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня2021 року у справі № 234/7159/20.
Наведене спростовує доводи відповідача щодо неповідомлення його про умови кредитування та неузгодження усіх істотних умов кредиту.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про встановлення кредитного у 20 000 грн, а тому тіло кредиту не може перевищувати кредитний ліміт, оскільки не спростовано збільшення та отримання вказаних коштів декількома транзакціями відповідно до умовами тарифного плану. Крім того, витрати коштів відповідачем істотно перевищували поповнення рахунку, що призвело до виникнення простроченої заборгованості по поверненню кредиту. У зв`язку з чим відповідачу неодноразово оформлювалася переведення проведених ним платежів (витрат) у розстрочку, які не погашалися позичальником, що у свою чергу призвело до збільшення боргу за кредитом. 
Відтак, сума заборгованості станом на 13 серпня 2022 року у  розмірі 55 487,86 грн підтверджена наданою банкомвипискою по картковому рахунку за період з 03.07.2019 по 13.08.2022, згідно якою за весь час користування карткою відповідачем було проведено витрат на суму 124 989,10 грн, водночас внесено коштів на поповнення рахунку у розмірі 69 501,24 грн, що у свою чергу свідчить про доведеність заборгованості, то спростовує доводи про використання ним коштів у межах кредитного ліміту, тобто 20 000 грн.
Крім цього, підписуючи Анкету-заяву Боржник приєднався та був ознайомлений з Умовами і і правилами обслуговування в AT"УНІВЕРСАЛ БАНК" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, Тарифами за карткою Monobank, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту «Карта monobank»,адже підписав Анкету-заяву у якій записані положення про ознайомлення останнього у мобільному застосунку "monobank". Згідно з пунктом 2 Анкети-заявиБоржник погодився що Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Боржник своїм підписом на Анкеті-заяві підтвердив укладення договору та зобов`язався його виконувати. 
Згідно з позицією Верховного Суду, котра закріплена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі No754/17518/15-ц, провадження, No61-17132св18, у статті 629 Цивільного кодексу України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі No355/385/17.
Разом з тим доводи апелянта про неналежність наданих документів банком на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є недоведеними адже в матеріалах справи наявний розширений розрахунок заборгованості.
Дана позиція виходить з постанови Верховного Суду від 02 липня 2020 року по справі 753/16745/15-ц, провадження No61-40036св18, про те що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом.
Установлено, що банком надано виписки з особового рахунку (виписки про рух коштів на рахунку) Боржника. Дана виписка підтверджує отримання, користування кредитом Боржником, а також те, що після отримання банківської картки Боржник здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти (а.с.65-81)
Разом з тим боржник свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі не виконав, через це утворилась заборгованість відповідно до Розрахунку заборгованості та виписки .
Відповідно до позиції Верховного Суду, яка записана у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі No200/5647/18, провадження No61- 9618св19, виписка по картковому рахунку, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача.
Також  суд  відхиляє доводи апеляційної  скарги про порушення  судом прав відповідача, пов`язаних з участю у справі, так як відповідно ч.ч.3,5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув цю справу у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з ухваленням рішення 22 лютого 2022 року, яке у цей же день було підписано.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Ціна позову в даній справі становить 55 487,86 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2189 грн*100=218 900 грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сметанікова Андрія Васильовича залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 лютого 2023 року залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 12 червня 2023 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               О.В.Пнівчук
                                                               О.О.Томин