ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8264/22                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Поліщук Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
      
Судді-доповідача:                                                                                                                           Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                                                                     Вівдиченко Т.Р., Костюк Л.О., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,   в якому просить:
-          визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 05.07.2022 № 253450002401;
-          зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до трудового стажу для обчислення пенсії стаж роботи: 8 місяців 29 днів на посаді тракториста 5 розряду в Новгород-Сіверській ПМК-212 з 27.07.1983 по 25.04.1984; 3 роки 11 місяців 24 дні на посаді тракториста в колгоспі ім. Кірова за період з 18.03.1989 по 31.12.1988; 11 років на посаді коваля в колгоспі ім. Кірова за період часу 01.01.1989-31.01.1999 та призначити пенсію (розглянути питання призначення пенсії за віком з врахуванням зарахованого стажу) за віком з 27.06.2022.
Позов мотивовано тим, що пенсійним органом протиправно не зараховано позивачу до страхового стажу спірні періоди роботи, оскільки записи трудової книжки та трудової книжки колгоспника підтверджують стаж роботи позивача на посадах тракториста і коваля. Вважає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 05.07.2022 № 253450002401; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи: з 27.06.1983 по 25.04.1984 в Новгород-Сіверській ПМК-212 згідно із записами трудової книжки від 27.06.1983; з 1984 року по 1999 рік в колгоспі ім. Кірова згідно із записами трудової книжки колгоспника від 16.03.1989 № 21; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.06.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області подано апеляційну скаргу. 
Скаргу апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції прийнято рішення без належного правового аналізу норм чинного законодавства, а тому таке підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог. 
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подавав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено колегією суддів апеляційного суду, 27.06.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком. Після реєстрації заяви позивача разом з доданими документами, органом, що розглядає заяву згідно з принципом екстериторіальності, який передбачений пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, було визначено ГУ ПФУ в Миколаївській області.
За результатом розгляду вказаної вище заяви ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 05.07.2022 № 253450002401 про відмову в призначенні пенсії, оскільки при необхідному страховому стажі 29 років, у позивача наявний  18 років 01 місяців 25 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 27.07.1983 по 25.04.1984 згідно з трудовою книжкою від 27.06.1983, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки на титульному аркуші відсутня печатка підприємства, яке заповнювало трудову книжку. В підставах внесення запису про звільнення з роботи наявне виправлення в даті наказу. Також не зараховано період роботи в колгоспі протягом 1984 року  березня 2000 року згідно з Трудовою книжкою колгоспника від 16.03.1989 № 21, оскільки дані про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та про його виконання не засвідчені підписами відповідальних осіб та печатками колгоспу. Відсутні записи про реорганізацію колгоспу.
Про прийняте рішення позивач повідомлений листом ГУ ПФУ в Чернігівській області від 05.07.2022.
Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 06.02.2023.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає  Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до положень частини першої  статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Згідно з частинами першою, другою та четвертою  статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
У пункті 16  розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  набрав чинності 01.01.2004. До вказаної дати питання зарахування стажу для призначення пенсії, зокрема, регулювалося нормами  Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до частин першої, другої  статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до  статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637  (далі  Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У спірний період порядок ведення трудових книжок був передбачений положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (далі  Інструкція № 162).
Згідно з пунктом 2.3  Інструкції № 162  всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 2.5  Інструкції № 162  у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
Згідно з пунктом 2.8  Інструкції № 162  виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження чи невідповідності їх фактично виконуваної роботі виправлення відомостей про роботу провадиться на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
У пункті 2.9  Інструкції № 162  визначено, що у розділах «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. При необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після вказівки відповідного порядкового номера, дати внесення запису у графі 3 пишеться: «Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою професією (посадою)» і у графі 4 повторюється дата і номер наказу (розпорядження) адміністрації, запис з якого неправильно внесено до трудової книжки.
Пунктом 2.10  Інструкції № 162  визначено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження.
Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11  Інструкції № 162).
Відповідно до пункту 2.26  Інструкції № 162  запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з дотриманням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2  дата звільнення; у графі 3  причина звільнення; у графі 4 вказується, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дату та номер.
Пунктом 4.1  Інструкції № 162  визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Як вбачається зі змісту трудової книжки позивача, її перша сторінка містить прізвище, ім`я, по батькові, дату народження та підпис позивача, а також підпис відповідальної особи. При цьому, печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка, відсутня. Із змісту 2, 3 сторінок трудової книжки наявна можливість встановити факт роботи позивача у період з 27.06.1983 по 25.04.1984 на посаді тракториста 5 розряду в Новгород-Сіверській ПМК-212. При цьому запис про звільнення містить підпис уповноваженої особи та відтиск печатки Новгород-Сіверської ПМК-212.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 (далі - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, заносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Згідно даних трудової книжки позивача у період з 1984 року по 2000 рік останній працював на посадах спочатку тракториста, потім - коваля в колгоспі ім. Кірова, 23.03.2000 - звільнений з колгоспу у зв`язку з реорганізацією. 23.03.2000 - прийнятий на роботу до ТОВ «Вільна праця». У графі трудової книжки колгоспника «Підписи осіб, що засвідчують записи, печатка колгоспу» за період 1984 по 1988 роки наявні підписи голови колгоспу. Також у вказаній графі наявні відтиски печатки ТОВ «Вільна праця».
Щодо відсутності на першій сторінці трудової книжки відтиску печатки, щодо виправлення в даті наказу про звільнення у графі трудової книжки «На підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)», а також щодо відсутності у графі трудової книжки колгоспника «Підписи осіб, що засвідчують записи, печатка колгоспу» вказаних реквізитів, то відповідно до вимог пункту 8.1  Інструкції № 162  контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців». 
У пункті 18 вказаного документу передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Аналогічні положення передбачені пунктом 4  постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301, яка є чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме: відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правил трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, на яких покладено обов`язок ведення та обліку трудових книжок працівників та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Відтак, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжна. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. (стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пункт 1 Порядку № 637, пункт 1 Основних Положень).
Згідно з пунктом 3 порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З огляду на зазначене, відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Прийняття на підтвердження стажу роботи інших письмових документів застосовується тільки в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні записи про роботу особи на підприємстві.
Таким чином, спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до його страхового стажу, про що суд першої інстанції дійшов правильних висновків.
Отже оскаржуване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, прийняте ГУ ПФУ в Миколаївській області, є протиправним, а тому наявні підстави для його скасування.
Згідно з частинами першою, другою  статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта  статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Керуючись статтями  243,  250,  308,  310,  315,  317,  321,  325,  328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року у справі №620/8764/22  без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач                                                                                                                                 О.М. Кузьмишина
Судді                                                                                                                                            Т.Р. Вівдиченко 
                                                                                                      Л.О. Костюк