ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 травня 2023 року           справа №360/1696/22 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження  апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 360/1696/22 (головуючий суддя І інстанції Захарова О.В.), складеного у повному обсязі 01 листопада 2022 року, за позовом Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу,   
                                                               ВСТАНОВИВ:
До Луганського окружного адміністративного суду року надійшов адміністративний позов адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ» до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову від 02 лютого 2022 року № 222958 про застосування адміністративно-господарського штрафу, складену в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області Д. Гриньовим відносно Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ».
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року позовні вимоги задоволено. Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Луганській області від 02 лютого 2022 року № 222958 про застосування адміністративно - господарського штрафу відносно Приватного підприємства «Первомайське АТП-СВ». 
Державна служба України з безпеки на транспорті не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржене судове рішення та відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт вказав, що при перевірці додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом виявлено порушення перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 Закону, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”.
Вважає, що надання позивачем оновленого руху автобусу та квитково-касового листа не є підставою для скасування спірної постанови.
Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/1696/22, однак листом від 23.01.2023 року суд першої інстанції повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що справа у паперовому вигляді не формувалась.
Відтак суд розглядає справу через систему «Електронний Суд».
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. 
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Приватне підприємство «Первомайське АТП-СВ» зареєстровано як юридична особа, код ЄДРПОУ 34724672, місцезнаходження: Луганська область, Попаснянський район, м.Золоте, вул.Луначарського, буд.9, основним видом економічної діяльності є, зокрема, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.
29 грудня 2021 року відповідно до направлення на перевірку № 014109 від 27.12.2021 державними інспекторами Східного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт суб`єктами господарювання.
Під час проведення рейдової перевірки, виявлено, що автотранспортним засобом марки MERCEDES-BENZ 1312 ПЕ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ПП «Первомайське АТП-СВ», водій ОСОБА_1 , здійснювалось перевезення пасажирів за регулярним маршрутом «Сєвєродонецьк -Нижнє» без належним чином оформлених документів, перелік яких визначений ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, без розкладу руху і квитково-касового листа.
За результатами перевірки складений акт №330022 від 29.12.2021 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Під час перевірки водієм транспортного засобу ОСОБА_1 надавався інспекторам розклад руху автобусів за маршрутом №463 «Нижнє – Сєвєродонецьк», затверджений директором Департаменту регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження облдержадміністрації Шелест С.Г. від 09.11.2016 та квитково - касовий лист для міського та приміського сполучення, які не були прийняті інспекторами до уваги у зв`язку із спливом терміну дії. 
          02 лютого 2022 року на підставі акта перевірки №330022 від 29.12.2021 в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Луганській області Д.Гриньовим винесена постанова про застосування  адміністративно-господарського штрафу №222958 про стягнення з ПП «Первомайське АТП-СВ» адмінстративно – господарського штрафу у сумі 17 000 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу №222958 від 02.02.2022 року була отримана позивачем 03.02.2022.
Отже, спірним питанням даної справи є вищевказана постанова.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на протиправність спірної постанови та скасував її. 
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001 (далі – Закон № 2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
На виконання вимог статті 6 Закону № 2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок № 1567).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.
Згідно з пунктом 22 Порядку №1567 у разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.
Частиною 1 ст. 39 Закону №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Згідно із частиною другою 39 Закону №2344-III, документи для регулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України;
для пасажира - квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка чи довідка, на підставі якої надається пільга), а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду.
Відсутність у перевізника або незабезпечення водія автобуса переліченими документами, є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Під час розгляду справи судами встановлено, що підставою для складання акту №330022 від 29.12.2021 є те, що в ході перевірки транспортного засобу, яке належить ПП  «Первомайське АТП-СВ», на момент перевірки були відсутні документи передбачені статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: розклад руху та квитково-касовий лист. 
Щодо вказаних документів, суд зазначає наступне.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.05.2010 №278, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2010 року за № 408/17703, затверджений Порядок розроблення та затвердження паспорта автобусного маршруту (далі - Порядок №278).
Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 278 автомобільний перевізник повинен забезпечити:
водія автобуса, що здійснює перевезення пасажирів за маршрутом регулярних перевезень,- таблицею вартості проїзду (крім міських перевезень), схемою маршруту та копією затвердженого організатором перевезень розкладу руху.
Відповідно до пункту 1.4 Порядку №278 схема маршруту та розклад руху регулярних перевезень або відповідний примірник паспорта регулярних спеціальних перевезень пред`являються водієм автобуса під час здійснення перевезень пасажирів та перевізником за його місцезнаходженням для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті під час здійснення ними державного контролю та представникам Державної автомобільної інспекції МВС України.
Розділом ІІ Порядку №278 визначені вимоги до паспорта маршруту.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку №278 паспорт маршруту включає: схему маршруту; характеристику маршруту, у тому числі відомості щодо усіх залізничних переїздів, через які проходить автобусний маршрут (у разі їх наявності); копію затвердженого організатором розкладу руху автобусів; графік режиму праці та відпочинку водіїв; таблицю вартості проїзду, затверджену перевізником (для регулярних перевезень); список пасажирів (для регулярних спеціальних перевезень), перевезення яких передбачено договором про регулярні спеціальні перевезення та які застраховані в установленому законодавством порядку (крім маршрутів регулярних спеціальних перевезень у межах населеного пункту та маршрутів, що виходять за межі території населеного пункту, протяжність яких не більше ніж 50 кілометрів, туристично-екскурсійних перевезень, а також перевезення осіб, що перетинають лінію розмежування в Донецькій і Луганській областях та адміністративний кордон між Автономною Республікою Крим та Херсонською областю); відомості про зміни на маршруті; умови здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); акт відповідності паспорта автобусного маршруту умовам здійснення перевезень на маршруті (для регулярних спеціальних перевезень); договір про надання послуг (для регулярних спеціальних перевезень); відомості про виявлені порушення умов здійснення перевезень пасажирів, що розміщуються на зворотному боці титульного аркуша паспорта (для регулярних спеціальних перевезень).
Відповідно до пунктів 3.1-3.4 Порядку організації перевезень пасажирів та багажу автомобільним транспортом, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 15.07.2013 року № 480 (далі - Порядок № 480), розклад руху є необхідною частиною організації перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Отже, вищенаведеними нормами Порядку №278  встановлено, що розклад руху є однією із складових паспорту маршруту, який має бути у водія під час здійснення усіх видів перевезень, який  пред`являється водієм під час здійснення перевезень пасажирів для перевірки представникам Державної служби України з безпеки на транспорті. При цьому обов`язок  забезпечити водія копією затвердженого організатором розкладу руху автобусів покладений на автомобільного перевізника. 
Позивач у розумінні статті 29 Закону № 2344-ІІІ є автомобільним перевізником.
16.01.2014 між Управлінням інфраструктури та туризму Луганської обласної державної адміністрації (організатор) та ПП «Первомайське АТП-СВ» (перевізник) укладено договір №2016 на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньо обласному) автобусному маршруті загального користування.
Пунктом 1.1. договору від 16.01.2014 №2016 визначено, що організатор надає право, а перевізник бере на себе зобов`язання на здійснення перевезень пасажирів у період з 18.01.2014 по 17.01.2019 на постійному приміському (міжміському) внутрішньо обласному автобусному маршруті загального користування та на умовах визначених даним договором та іншими нормативними актами: маршрут № 463 «Нижнє - Сєвєродонецьк АС» постійно, щоденно .
08.11.2018 між сторонами укладена додаткова угода №10 до договору від 16.01.2014 №2016 на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньообласному) автобусному маршруті загального користування між Департаментом регіонального розвитку, промисловості, інфраструктури та енергозбереження Луганської обласної державної адміністрації (організатор) та «ПП Первомайське АТП-СВ» (перевізник).
Згідно з пунктом 1 додаткової угоди №10 до договору від 16.01.2014 №2016 на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньо обласному) автобусному маршруті загального користування, визначено, що дія договору продовжується на 5 років до 17.01.2024.
Отже, ПП «Первомайське АТП-СВ» є автомобільним перевізником до 17.01.2024.
Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що розклад руху був наданий водієм під час перевірки та міститься в матеріалах справи.
Однак, відповідачем за наслідками розгляду наданого розкладу руху  зроблено висновок про те, що надані позивачем документи не відповідають вимогам законодавства в частині терміну дії та необхідністю оновлення розкладу руху.
Згідно з пунктом 4.1 Порядку № 278 паспорт автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень оформлюється на строк дії договору про перевезення пасажирів між замовником послуг та перевізником.
Пунктом 4.2 Порядку № 278 передбачено, що у разі продовження строку дії договору про перевезення паспорт маршруту регулярних спеціальних перевезень переглядається комісією, зазначеною в пункті 2.9 розділу II цього Порядку, на відповідність умовам перевезень. За результатами перегляду комісія складає акт про можливість подальшого застосування паспорта, який підшивається до паспорта маршруту.
Акт відповідності паспорта маршруту регулярних спеціальних перевезень умовам перевезень складається комісією, утвореною відповідним організатором перевезень, до складу якої входять представники відповідного організатора перевезень, Державної служби України з безпеки на транспорті, перевізника, замовника послуг, Державтоінспекції (пункт 2.9 Порядку №278) .
Відповідно до пункту 4.3 Порядку №278 після складання акта про можливість подальшого застосування паспорта маршруту регулярних спеціальних перевезень він подається організатору перевезень для внесення відповідних змін до журналу обліку погоджених паспортів маршрутів регулярних спеціальних перевезень.
Відповідно до пункту 4.4 Порядку №278 паспорти маршрутів регулярних спеціальних перевезень з періодичністю не рідше ніж раз на два роки підлягають перегляду відповідними організаторами перевезень та підрозділами Державтоінспекції на предмет відповідності відомостей, внесених до паспорта маршруту, вимогам безпеки та умовам перевезень. За результатами перегляду складається відповідний акт, який підшивається до паспорта маршруту. 
Відповідно до пункту 5.1 Порядку паспорт маршруту регулярних перевезень перевізника, який за результатами конкурсу не отримав права на обслуговування маршруту або з яким розірвано договір про організацію перевезень чи анульовано дозвіл на перевезення пасажирів, є нечинним.
Зміст пунктів 4.1-4.4 Порядку №278 дає підстави для висновку, що вказаний порядок стосується перевізників, які здійснюють регулярні спеціальні перевезення, між тим між позивачем і організатором перевезень укладений договір на регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському (внутрішньо обласному) автобусному маршруті загального користування.
Відтак, зважаючи, що вказаний Порядок №278 містить вимоги щодо перегляду паспорту у разі продовження строку дії договору тільки за регулярними спеціальними перевезеннями, суд вважає, що відповідач безпідставно поширює такі вимоги на позивача, який здійснює регулярні перевезення пасажирів на постійному приміському та міжміському автобусному маршруті та вимагає перегляду розкладу руху в частині строку його дії.
На підставі викладеного, висновок відповідача щодо відсутності під час перевезення пасажирів за регулярним маршрутом «Сєвєродонецьк-Нижнє» у водія автобуса ПП «Первомайське АТП-СВ» не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.  
Згідно положень статтей 39, 60 Закону №3492 відповідальність у перевізника виникає у випадку відсутності у водія автобусу, зокрема, посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційних документів на транспортний засіб, квитково-касового листа, схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду (крім міських перевезень), інших документів, передбачених законодавством України.
Наказом Міністерства транспорту України від 31 травня 2000 року № 279 (далі - наказ № 279), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23 червня 2000 року за №369/4590, було затверджено Інструкцію про порядок обліку бланків квитків на проїзд автомобільним транспортом та готівки, отриманої від перевезень пасажирів і багажу, додатком №13 до якої було затверджено форму квитково-касового листа.
Вказаною Інструкцією передбачався порядок реєстрації та ведення товарно-касової книги, яка оформлялась на кожну господарську одиницю та складалась з квитково-касових листів, виготовлених з надрукованими серією та номером
Однак, у зв`язку з внесенням змін до законодавства наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 25 травня 2006 року №503 наказ №279 визнано таким, що втратив чинність.
Таким чином, на час проведення відповідачем перевірки та прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу на позивача, на законодавчому рівні не існувало визначеної форми квитково-касового листа та порядку його ведення.
Отже, приписи частини другої статті 39 Закону №3492 є нечіткими, неузгодженими і непередбачуваними у застосуванні, адже допускають декілька варіантів юридично значимої поведінки суб`єктів правовідносин та множинне розуміння їх обов`язків, що є порушенням принципу правової визначеності.
Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості та однозначності правових норм, зокрема, передбачуваності (прогнозованості) законодавчої політики в соціальній сфері та стабільності правових норм як відсутності частого внесення змін до нормативно-правових актів. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій та правовідносин, що виникають.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини ступінь чіткості, що має забезпечуватися у формулюваннях національних законів - яка в жодному випадку не може передбачити всі непередбачувані обставини, - значною мірою залежить від змісту даного документа, сфери, на яку поширюється даний закон, а також кількості та статусу тих, кому цей закон адресований (рішення у справі Вогт (Vogt v. Germany) від 02 вересня 1995р.).
Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.
Оскільки на законодавчому рівні  встановлено затвердження форми квитково-касового листа та порядку його ведення, положення ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» в частині зобов`язання водія мати квитково-касовий лист суперечать загальним принципам правової визначеності.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосовування до позивача адміністративно-господарського штрафу з приводу відсутності у водія автобусу квитково-касового листа, оскільки форма та порядок ведення зазначеного документу не передбачені чинним законодавством.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та скасування оскаржуваної постанови.
Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги з посиланням на правову позицію ВС, яка викладена у постанові від 11.02.2020 року по справі № 820/4624/17, оскільки у вищезазначеній постанові надавалась правова оцінка правовідносинам щодо внутрішніх перевезень вантажів, врегульованих нормою ст.48 Закону №3492. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами в даній справі, регулюються, крім іншого, нормою ст.39 Закону №3492. Тобто правовий висновок ВС не підлягає застосуванню до правовідносин в межах даної справи.        
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                          ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2022 року у справі № 360/1696/22 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 травня 2023 року.
      
 Судді                                                                                        А.В. Гайдар
                                                                                                              Е.Г. Казначеєв
                                                                                                       І.В. Сіваченко