ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 квітня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 746/429/21
Головуючий у першій інстанції – Ходіч В. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/43/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Ходіч В.М. від 28.12.2021 року, місце ухвалення рішення смт.Срібне, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,
                             
                            В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, і до досягнення дочкою віку 23 років. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що після її розлучення із відповідачем 06.05.2003 року, їх спільна дочка ОСОБА_3 проживала з нею. На час звернення позивача з даним позовом до суду, дочка ОСОБА_3 є студенткою фахового коледжу ВНКЗ ЛОР ”Львівська медична академія імені Андрея Крупинського”, закінчує навчання 25.01.2024 року. Позивач вказувала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги дочці не надає, і вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28.12.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.10.2021 року і до закінчення навчання, тобто, до  25.01.2024  року, але не довше, ніж до досягнення дитиною 23 років. В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, рішення допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28.12.2021 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.12.2021 року є таким, що ухвалено із порушенням судом норм матеріального та процесуального права, також має місце неповне встановлення судом першої інстанціх обставин справи. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про недоведеність по справі позивачем того факту, що лише вона утримує повнолітню дочку, оскільки відповідач систематично сплачував аліменти на утримання дочки, що підтверджується довідкою із Срібнянського ВДВС. Апелянт стверджує, що повнолітня дочка ОСОБА_3 , як особа із інвалідністю, отримує державну соціальну допомогу з 01.08.2019 року, а також отримує стипендію. Апелянт вказує, що позивачем не доведено тих обставин, що повнолітня дочка сторін спору потребує допомоги, і соціальних виплат їй недостатньо. Доводи апеляційної скарги зазначають, що апелянт є особою із інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, має на утриманні двох дітей 2007 року народження та 2014 року народження, є єдиним годувальником у сім`ї. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що позивач проживає повноцінною сім`єю, перебуває у шлюбі, та веде підприємницьку діяльність на території м.Києва. Посилаючись на роз`яснення, викладені у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 ”Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів”, апелянт вказує, що утримання повнолітніх дітей можливе за наявності необхідності у ньому, та за наявності можливості у батьків здійснювати таке утримання. Доводи апеляційної скарги зазначають, що у апелянта відсутня можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, і стягнення з нього аліментів у визначеному судом розмірі ставить у скрутний матеріальний стан двох неповнолітніх дітей апелянта, його дружину та його, як особу із інвалідністю 3 групи. Апелянт стверджує, що позивач не ставила питання щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, проте, суд першої інстанції необґрунтовано застосував статтю 430 ЦПК України, за власною ініціативою. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції невірно проведено розподіл судових витрат по справі, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .    

Відповідно до положень ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28.12.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, без повідомлення учасників справи.  
Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що сторони даного спору є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). 
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі із 28.04.2001 року (а.с.3).
Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 , дата видачі: 06.05.2003 року (а.с.4), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 06.05.2003 року було зроблено запис за №13. 
Згідно довідок ВНКЗ ЛОР ”Львівська медична академія імені Андрея Крупинського” №223 від 06.09.2021 року (а.с.11), №495 від 19.10.2021 року (а.с.25), ОСОБА_3 є студентом І курсу фахового коледжу ВНКЗ ЛОР ”Львівська медична академія імені Андрея Крупинського”, денної форми  навчання,  за спеціальністю: Лабораторна діагностика (вади слуху). Термін навчання: з 01.09.2021 року по 25.01.2024 року.  
Відповідно до довідки Гурбинського старостинського округу №194 від 15.09.2021 року (а.с.12), разом із позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , є зареєстрованою, в тому числі, і її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою із інвалідністю 3 групи по слуху, з дитинства, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 12.11.2019 року, у зв`язку з чим призначено державну соціальну допомогу з 01.08.2019 року до 01.09.2021 року у сумі 1 564 грн. (а.с.37-38).
В ході судового розгляду даної справи судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ще двох дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.47,48). ОСОБА_2 є особою із інвалідністю 3 групи загального захворювання (а.с.45), при цьому, працює та отримує відповідні доходи (а.с.52). Дружина відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.40), не працює з 01.10.2021 року (а.с.43).  

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.12.2021 року, частково задовольняючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, із врахуванням положень статей: 199,200 Сімейного кодексу України, які регламентують обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, а також розмір аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зазначивши при цьому, що повнолітня дочка сторін спору - ОСОБА_3 продовжує навчання, тобто потребує матеріальної допомоги, а відповідач ОСОБА_2 має можливість надавати таку допомогу, оскільки є працездатним. При цьому, суд першої інстанції врахував обставини відносно того, що відповідач ОСОБА_2 на своєму утриманні має ще двох неповнолітніх дітей, є особою із інвалідністю 3 групи загального захворювання, при цьому, є працездатним, має постійне місце роботи, а також має постійне місце проживання.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.12.2021 року є таким, що ухвалено із порушенням судом норм матеріального та процесуального права, також має місце неповне встановлення судом обставин справи, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду від 28.12.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.  

Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, яка регламентує рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Переглядаючи справу, апеляційний суд приймає до уваги фактичні обставини справи, приписи статей: 182,198-201 Сімейного кодексу України, а також роз`яснення п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України ’’Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів’’ від 15.05.2006 року №3, відповідно до якого обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних  фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказувала, що після розлучення з відповідачем 06.05.2003 року, їх спільна дочка ОСОБА_3 залишилась проживати із позивачем, та знаходилась на її утриманні. ОСОБА_1 зазначала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги дочці ОСОБА_3 не надає, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо недоведеності підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, не  знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. 

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ч.4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Необхідно зазначити, що відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на спростування тих обставин, що повнолітня дочка сторін спору - ОСОБА_3 продовжує навчання, і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а також тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 має можливість надавати таку допомогу. 
При визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, суд першої інстанції, відповідно до положень статті 200 Сімейного кодексу України, врахував обставини, зазначені у статті 182 Сімейного кодексу України, а також прийняв до уваги можливість надання утримання повнолітній дочці її матір`ю - ОСОБА_1 . За даних обставин, доводи апеляційної скарги відносно того, що матір повнолітньої дочки відповідача працює та перебуває у шлюбі, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленного ОСОБА_1 позову.           

Приймаючи до уваги документально підтверджені фактичні обставини справи, норми права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції відносно того, що дочка позивача - ОСОБА_3 продовжує навчання, тобто, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, оскільки є працездатним та має постійне місце роботи. В ході розгляду даної справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 добровільно надає допомогу повнолітній дочці ОСОБА_3 , у зв`язку із навчанням дочки. При цьому, відповідачем не надано суду належних та достатніх, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, доказів на підтвердження неможливості надання ним матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання, і потребує такої допомоги. Частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції обгрунтовано врахував обставини відносно того, що відповідач ОСОБА_2 має на своєму утриманні ще двох неповнолітніх дітей, та є особою із інвалідністю 3 групи загального захворювання.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.12.2021 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , та відповідно, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.10.2021 року і до закінчення навчання, тобто, до  25.01.2024  року, але не довше, ніж до досягнення дочкою 23 років.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач не ставила питання щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, проте, суд першої інстанції необґрунтовано застосував статтю 430 ЦПК України, за власною ініціативою, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28.12.2021 року. Оскільки відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 430 ЦПК України, яка регламентує негайне виконання судових рішень, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць,

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення судом першої інстанції розподілу судових витрат по справі, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .    
А саме, відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задоволено частково, а саме, на 67%. Таким чином, враховуючи, що на підставі п.3 ч.1 статті 5 Закону України ”Про судовий збір”, позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави необхідно стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, 67%, що становить 608 грн. 36 коп. Розрахунок наступний: 908 грн. х 67% = 608 грн. 36 коп.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28.12.2021 року необхідно змінити в частині розміру стягнутого із ОСОБА_2 на користь держави судового збору, зменшивши розмір стягнутого із ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 908 грн. до 608 грн. 36 коп.

В іншій частині рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28.12.2021 року необхідно залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не містять в собі підстав для відмови у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Розподіл судових витрат за апеляційний розгляд справи апеляційним судом не проводиться, оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28.12.2021 року в частині вирішення вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову, апеляційним судом залишено без змін.      

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 369, 374, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року змінити в частині розміру стягнутого із ОСОБА_2 на користь держави судового збору, зменшивши розмір стягнутого із ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 908 грн. до 608 (шістсот вісім) грн. 36 коп.

В іншій частині рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 28.04.2023 року.

Головуючий:                                            Судді: