ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року 
м. Київ

справа № 380/6662/20
адміністративне провадження № К/9901/27805/21, К/9901/27146/21, К/9901/30084/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Калашнікової О.В.,
суддів: Губської  О.А.,  Мартинюк Н.М., 

за участю:
секретаря судового засідання - Мамчич Р.В.,
представника позивача - Мигаль Х.О.
представника Офісу Генерального прокурора та Київської обласної прокуратури - Синюк О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №380/6662/20
за позовом ОСОБА_1 до П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, керівника Київської обласної прокуратури, Київської обласної прокуратури про визнання протиправними і скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито
за касаційними скаргами Київської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року (прийняте у складі головуючого-судді - Карп`як О.О.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого-судді - Кухтея Р.В., суддів: Шинкар Т.І., Онишкевича Т.В.) та за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого-судді - Кухтея Р.В., суддів: Шинкар Т.І., Онишкевича Т.В.)

У С Т А Н О В И В :

І. Суть спору

1. У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, керівника Київської обласної прокуратури, Київської обласної прокуратури, в якому просив:

1.1. визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №7н від 16.07.2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації» щодо нього; 

1.2. визнати протиправним з моменту прийняття та скасувати наказ Генерального прокурора №195к від 27.07.2020 року, яким його було звільнено з посади заступника прокурора Київської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 03.08.2020 року;

1.3. поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Київської обласної прокуратури з 03.08.2020 року, 

1.4. стягнути з Офісу Генерального прокурора на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу без утримання податків та інших обов`язкових платежів, починаючи з 03.08.2020 року по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі. 

1.5. допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 

1.6. стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 2522,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішення кадрової комісії, яке стало єдиною підставою для видачі оспорюваного наказу про його звільнення, було прийняте незаконно, суб`єктивно, упереджено та необґрунтовано. Вказує, що оцінка наявності порушення в його діях статті 17 Закону України «Про прокуратуру» була надана кадровою комісією за відсутності відповідного рішення Ради прокурорів України. Надаючи правову оцінку виданих ним наказам про відрядження прокурорів, комісія вийшла за межі наданих їй повноважень. До висновку щодо порушення ним правил прокурорської етики, який не ґрунтується на вимогах законодавства та є необґрунтованим, комісія дійшла з перевищенням меж дискреційних повноважень. Крім того, рішення кадрової комісії не містить посилань на положення нормативно-правових актів та правил прокурорської етики. Члени кадрової комісії при наявному конфлікті інтересів не заявили самовідвід, а він не зміг його заявити по причині відсутності таких відомостей. Додатково зазначає, що кадрова комісія не наділена повноваженнями оцінювати доброчесність прокурора шляхом співставлення доходів та витрат його близьких родичів, які не є суб`єктами декларування в розумінні Закону України «Про запобігання корупції». Натомість кадрова комісія має право витребувати у відповідних органів контролю інформацію про відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких родичів задекларованим доходам.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. ОСОБА_1 з квітня 2002 року працює в органах прокуратури.

3.1. На підставі наказу Генерального прокурора України №142к від 19.09.2018 року, позивача було призначено з 19.09.2018 року заступником прокурора Київської області, звільнивши в порядку переведення з посади заступника прокурора Волинської області.

3.2. Рішенням П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур №7н від 16.07.2020 року «Про неуспішне проходження прокурором атестації», заступника прокурора Київської області ОСОБА_1 було визнано таким, що не пройшов атестацію. 

3.3. На підстав рішення кадрової комісії, керуючись статтею 9, пунктом 2 частини 2 статті 41 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказом Офісу Генерального прокурора №195к від 27.07.2020 року позивача було звільнено з посади заступника прокурора Київської області та органів прокуратури відповідно до пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 03.08.2020 року. 

3.4. Позивач, вважаючи рішення кадрової комісії та наказ Офісу Генерального прокурора протиправними, звернувся з даним позовом до суду. 

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

4. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року позов задоволено. 

4.1. Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №7н від 16.07.2020 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації" щодо ОСОБА_1 .

4.2. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора №195к від 27.07.2020 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Київської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 03.08.2020 року.

4.3. Поновлено ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області та в органах прокуратури з 04.08.2020 року.

4.4. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 04.08.2020 року по 15.10.2020 року в розмірі 96945,39 грн. без урахування податків, зборів та обов`язкових відрахувань.

4.5. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Київській обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді заступника прокурора Київської області та в органах прокуратури з 04.08.2020 року.

4.6. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з Київської обласної прокуратури середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу без утримання податків й інших обов`язкових платежів, у межах суми стягнення за один місяць 40869,14 грн.

4.7. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 2522,40 грн. сплаченого судового збору.

4.8. Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора.

4.9. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що висновки кадрової комісії, викладені в оспорюваному рішенні, в частині професійної компетентності позивача, зокрема, порушення ним вимог нормативно-правових актів, що свідчать про ознаки втручання у діяльність інших прокурорів у спосіб та у порядку, не передбачених законом, є необґрунтованими та безпідставними, до яких відповідач прийшов без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Стосовно рішення кадрової комісії в частині професійної етики позивача, суд вказав, що оспорюване рішення не містить посилання на положення нормативно-правових актів, Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, на підставі яких комісія дійшла висновку про порушення позивачем правил професійної етики. Крім того, комісія не належним чином не оцінила та не відобразила у своєму рішенні доводи позивача стосовно причин перенесення співбесіди.
Надаючи оцінку оспорюваному рішенню в частині доброчесності позивача, суд першої інстанції вказав, що рішення не містить посилань на перелік документів, які підтверджують факт порушення позивачем антикорупційного законодавства. Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що кадрова комісія не наділена повноваженнями контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави, натомість має право виключно витребувати у відповідних органів контролю необхідну інформацію. Суд вказав, що висновки кадрової комісії про наявність обґрунтованих сумнівів у доброчесності ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними. 
В частині доводів позивача про недотримання принципу безсторонності та неупередженості при прийнятті комісією оспорюваного рішення, суд першої інстанції встановив, що статус члена комісії ОСОБА_2 , який є захисником певних осіб, винуватість чи невинуватість яких судом не встановлена, впливав на об`єктивність та неупередженість в оцінці позивача, як сторони обвинувачення, а тому дійшов висновку про порушення відповідачем принципів неупередженості та безсторонності при прийнятті оспорюваного рішення. 
Суд також встановив порушення кадровою комісією формування списків прокурорів, які проходять атестацію, зокрема, без погодження з Генеральним прокурором. 
Дійшовши висновку про протиправність оспорюваного рішення кадрової комісії, суд також дійшов висновку про протиправність оспорюваного наказу та наявності підстав для його скасування. 
Додатково суд звернув увагу на те, що оспорюваний наказ не містить конкретної підстави звільнення позивача.

5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі №380/6662/20 в частині поновлення та прийнято в цій частині постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора Венедіктової Ірини Валентинівни, керівника Київської обласної прокуратури, Київської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

5.1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Київської області з 04 серпня 2020 року.

5.2. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року по справі №380/6662/20 залишено без змін.

5.3. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині та приймаючи нову постанову керувався частиною першою статті 235 КЗпП України, якою визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 

5.4. Суд звернув увагу, що відповідно до хронології подій спірні рішення та наказ були видані до утворення Київської обласної прокуратури, а за приписами пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ єдиною умовою для переведення прокурорів, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах є, зокрема, успішне проходження атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

IV. Касаційне оскарження

6. Не погодившись з рішенням суду першої та постановою суду апеляційної інстанцій, відповідачі подали до Верховного Суду касаційні скарги.

7. Київська обласна прокуратура, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування п. 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ щодо визначеного цим Законом імперативу про можливість переведення прокурорів до обласної прокуратури лише у разі успішного проходження атестації, пункту 9 на підставі якого затверджено Порядок № 221 та визначено, що атестація прокурорів проводиться згідно з цим порядком, пункту 13 щодо визначення переліку етапів атестації прокурорів, пункту 15 щодо повноважень кадрових комісій при проведені співбесід, пункту 17 щодо дискреції кадрових комісій на прийняття рішення за результатами проходження прокурорами атестації, а також щодо застосування підпункту 2 пункту 19 Закону № 113-ІХ, як визначеної цим Законом підстави для звільнення прокурорів.

8. Офіс Генерального прокурора, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування зазначених норм права, а саме пунктів    9, 11, 17 розділу 11 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ щодо вирішення питання про межі дискреційних повноважень кадрових комісій для ухвалення рішення про неуспішне проходження прокурором атестації, а також підпункту 7 пункту 22 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ, який визначає правовий статус кадрової комісії та прийняті нею рішення. 

8.1. Також скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду стосовно застосування статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» у співвідношенні з пунктом 9 Порядку № 223 щодо наявності чи відсутності конфлікту інтересів у члена кадрової комісії - адвоката у кримінальному провадженні, у разі включення прокурора, що проходить атестацію, до групи прокурорів процесуальним керівником за умови, що останній жодної процесуальної дії у провадженні не вчиняв, та відсутній правовий висновок щодо застосування статті 186-1 КЗпП України щодо підписання ОСОБА_1 наказу про відрядження батька, який сам виховує дитину.

9. У зв`язку із наведеним скаржники просять скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

10. Відзиви на касаційні скарги відповідачів позивач не подав.

11. Позивач, не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції в частині, якою скасовано рішення суду першої інстанції, подав до Верховного Суду касаційну скаргу.

11.1. Посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позивач наголошує:
- на неправильному застосуванні норм матеріального права - не застосуванні закону, який підлягав застосуванню, а саме частини 4 статті 87 та частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України, за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах - щодо визначення органу прокуратури, в який необхідно поновити незаконно звільненого прокурора для забезпечення судом його поновлення на попередній роботі у випадку реформування органу прокуратури, в якому особа працювала до звільнення, шляхом перейменування цього органу прокуратури (на час вирішення судом питання про поновлення).
- на неправильному застосуванні норми матеріального права шляхом не застосування закону, який підлягав застосуванню, а саме - пункту 3, 17 розділу II Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та статей 5, 7, 10 та 17 Закону України "Про прокуратуру" за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах щодо неможливості виконувати свої попередні обов`язки заступником прокурора області, якого поновлено судом в регіональній прокуратурі, після початку роботи обласних прокуратур.
- на неправильному застосуванні норми матеріального права шляхом застосування закону, який не підлягав застосуванню - пункту 7 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування цих норм права у подібних правовідносинах, що застосування до інституту поновлення в органах прокуратури.    

11.2. У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в частині поновлення на посаді та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.

12. Київська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги позивача просять залишити її без задоволення.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

13. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14. Статтею 4 Закону №1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

15. Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

16. Законом України від 19 вересня 2019 року №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (діє з 25 вересня 2019 року, далі - Закон №113-IX) до Закону №1697-VII були внесені зміни.

17. Зокрема, в тексті Закону №1697-VII слова "Генеральна прокуратура України", "регіональні прокуратури", "місцеві прокуратури" замінено відповідно на "Офіс Генерального прокурора", "обласні прокуратури", "окружні прокуратури".

18. Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ, встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

19. Згідно із пунктом 11 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

20. Пунктом 14 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

21. На виконання вимог Закону №113-IX наказом Генерального прокурора №221 від 03 жовтня 2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

22. За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу 1 Порядку №221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

23. Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.
Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію.
Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

24. Пунктами 6-8 розділу I Порядку № 221 визначено, що атестація включає в себе три етапи: 
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 
1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 
2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

25. Відповідно до пункту 11 Порядку №221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора. У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора. У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, або дати іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, або дати співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора. Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше трьох днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Інформація про нову дату складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора). З моменту оприлюднення відповідної інформації прокурор вважається повідомленим належним чином про нову дату проведення відповідного етапу атестації.

26. Згідно з пунктом 7 Порядку №221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

27. Відповідно до пункту 1, 2, 4 розділу IV Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.
До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.
Для виконанням практичного завдання прокурору видається чистий аркуш (аркуші) паперу з відміткою комісії. Комісія, у разі наявності технічної можливості, може забезпечити виконання прокурорами практичного завдання за допомогою комп`ютерної техніки.

28. Пунктами 8-11 розділу IV Порядку №221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.
Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.
Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).
Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.
Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

29. Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку №221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.
Співбесіда прокурора складається з таких етапів:
1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;
2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;
Співбесіда проходить у формі засідання комісії.
Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.
Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.
Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

30. Пунктом 12 Порядку № 233 передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

31. У силу приписів пп. 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури. 

32. Крім того, пунктом 6 розділу V Порядку №221 визначено, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

32.1. Частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII визначено, що на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

33. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

VI. Позиція Верховного Суду

34. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.

35.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

36. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

37.  Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування судами норм чинного законодавства, а також щодо обґрунтованості поданих касаційних скарг, Верховний Суд виходить з такого.

38.      Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації та звільнення з посади в органах прокуратури на підставі такого рішення.

39. Верховний Суд враховує, що на час розгляду справи вже було сформовано правовий висновок щодо застосування приписів Закону №113-ІХ, Порядку №221, Порядку №233, який викладено, зокрема, у постановах від 21 вересня 2021 року у справах №200/5038/20-а та №160/6204/20, від 24 вересня 2021 року у справах №160/6596/20 та №280/4314/20, від 17 листопада 2021 року у справі №540/1456/20, від 25 листопада 2021 року у справі №160/5745/20, від 22 грудня 2021 року у справі №640/1208/20, від 28 грудня 2021 року у справі №640/25705/19, від 29 грудня 2021 року у справі №420/4777/20, та багатьох інших, та який є застосовним і до обставин цієї справи.

40. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

41. Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» Конституцію України доповнено статтею 131-1, відповідно до якої в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

42.   Законом України «Про прокуратуру» забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

43.   Проведення атестації прокурорів здійснювалося в силу Закону №113-ІХ як умова реформування органів прокуратури, що стосувалась зокрема усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

44. Відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

45.   У разі неуспішного проходження атестації прокурором такий прокурор підлягає звільненню суб`єктом владних повноважень. 

46. Пунктом 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із таких підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

47.   Аналізуючи доводи касаційних скарг відповідачів щодо наявності у кадрової комісії у цій справі дискреційних повноважень на прийняття рішення за результатами проведеної співбесіди та, відповідно, відсутності у судів попередніх інстанцій повноважень здійснювати переоцінку висновків щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

48.   Порядок проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності і виконання практичного завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора врегульовано розділом ІV Порядку №221.

49.   Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо перевірки дискреційних повноважень кадрової комісії під час проведення співбесіди на третьому етапі атестації прокурорів, процедура проведення якого визначена пунктом 9 розділу IV Порядку №221, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №120/3458/20-а, від 27 квітня 2021 року в справі №640/419/20, від 05 листопада 2021 року у справі №640/537/20.

50.   Відповідно до пункту 15 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX для проведення співбесіди кадрові комісії вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі інформацію про:
1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів та їх результати;
2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;
3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;
4) зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

51.   Пунктами 10, 11, 13 розділу IV Порядку №221 визначено, що фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

52. Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду, здійснюється членами кадрової комісії.

53.   Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

54.   Відповідно до пунктів 14-16 розділу IV Порядку №221 члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

55.      Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль прокуратура відіграє у становленні правової держави, особливо з урахуванням зміни її статусу у результаті вказаних вище конституційних змін. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу прокурорів, запорукою формування довіри народу до прокурорів та органів прокуратури в цілому. 

56.   Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності прокурорів, які віднесені до української системи правосуддя, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах чесності у способі власного життя та виконанні своїх професійних обов`язків.

57.   Авторитет та довіра до органів прокуратури формуються залежно від персонального складу осіб, які обіймають посади прокурорів та формують корпус органів прокуратури. 

58.   Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм прокурорської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до органів прокуратури як складової органів правосуддя, а також допущення поведінки, що підриває авторитет правосуддя.

59.   Відсутність у законі визначення поняття "доброчесність", яке використовується у процедурі атестації прокурорів, не звільняє суб`єктів правовідносин використовувати його в процесі правозастосування та під впливом як змісту (суті) зовнішніх поведінкових факторів, так і через їхнє зіставлення з якостями, чеснотами чи властивостями, під якими в моральному, етичному, соціально-правовому, світоглядному та іншому сенсах розуміється (сприймається) поняття доброчесність, пояснити і мотивувати за якими ознаками той чи інший прокурор не може бути віднесений до доброчесних.

60.   Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі №600/1450/20-а.

61.   Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

62.   Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

63.   У постанові від 01 вересня 2022 року (справа №640/21496/20) Верховний Суд висновував, що оскільки рішення кадрової комісії з атестації прокурорів про неуспішне проходження атестації є, згідно з Законом №113-IX, безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з посади, останнє має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що, має відповідати вимогам частини другої статті 2 КАС України.

64.   Беручи до уваги положення пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), суд не вправі втручатися в дискрецію кадрової комісії та перебирати на себе повноваження у вирішенні питання, які законодавством віднесені до компетенції кадрової комісії. 

65.      Водночас суди попередніх інстанцій під час перевірки рішення кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства повинні дослідити пояснення позивача та надані ним документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо розбіжностей встановлених цією комісією під час проведення співбесіди та з`ясувати, чи дійсно вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення. 

66.   Пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

67.   Таким чином, рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критеріям ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

68.   Матеріали атестаційної справи відповідно до Порядку №233 можуть містити інформацію про прокурора, в тому числі про: 1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати; 2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг; 3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора; 4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень. 

69.   Кадрова комісія враховує вказану вище інформацію та відомості щодо прокурора, який проходить співбесіду, у тому числі декларації, у яких міститься інформація, що підлягає оцінці комісією. 

70. Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 успішно пройшов перші два етапи атестації та був допущений до співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. 

71. Зі змісту оскаржуваного рішення Кадрової комісії від 16 липня 2020 року встановлено, що підставами для прийняття рішення про неуспішне проходження позивачем атестації були висновки комісії про його невідповідність вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

72. Пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

73. Таким чином Верховний Суд дійшов висновку, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою (зрозумілою сторонньому спостерігачу) обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критерія ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

74. Змістовний аналіз оскаржуваного рішення свідчить про те, що причинами для прийняття рішення про не проходження позивачем атестації стали висновки комісії про його невідповідність вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

75. Зокрема, в частинні невідповідності прокурора вимогам професійної компетентності, в оспорюваному рішенні кадрової комісії вказується на порушення позивачем вимог нормативно-правових актів, що свідчить про ознаки втручання у діяльність інших прокурорів у спосіб та порядку, не передбачених законом.

76. В основу таких висновків кадрової комісії покладені накази №100вк та №97вк від 11.03.2020 року, які були видані ОСОБА_1 , як виконувачем обов`язків прокурора Київської області, відповідно до яких було відряджено керівника та першого заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області до управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області та наказом №87к від 11.03.2020 року виконання обов`язків керівника Києво-Святошинської прокуратури покладено на заступника начальника управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_3 .

77. При цьому, комісія вказала на невідповідність вказаних відряджень вимогам Закону №1697-VII, статті 1 Розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998 року, Порядку виїзду працівників органів прокуратури України та Національної академії прокуратури України у службові відрядження у межах України, затвердженого наказом Генерального прокурора №55 від 24.04.2015 року та відсутність обґрунтувань їх службової необхідності, мети, а також не узгодження відряджень із компетенцією особи, яка направляється у відрядження.

78. Кадрова комісія заслухала пояснення прокурора під час співбесіди та дійшла висновку, що останній діяв не у спосіб та в порядку, що передбачений Конституцією та законами України, оскільки у випадку неналежного виконання прокурорами своїх повноважень, у тому числі на адміністративній посаді, мав звернутися зі скаргою до дисциплінарної комісії або із зверненням на адресу Ради прокурорів для розгляду питання щодо внесення рекомендацій про звільнення з адміністративної посади, а не направляти у відрядження працівника.

79. Комісія також взяла до уваги наявність конфлікту між керівництвом і колективом Києво-Святошинської прокуратури та керівництвом прокуратури Київської області, що підтверджується матеріалами перевірок Генеральної прокуратури України та публікаціями у засобах масової інформації (мережі інтернет), а тому дійшла висновку про системність видачі позивачем наказів про відрядження прокурорів та наявністю у зв`язку з цим ознак незаконного впливу та втручання у діяльність іншого прокурора, про заборону вчинення якого йдеться у статті 17 Закону №1697-VII.

80. Крім того, комісією було встановлено, що всупереч прямій забороні відповідно до положень статей 177 та 186-1 КЗпП України, наказом ОСОБА_1 , як виконувача обов`язків прокурора Київської області №206вк від 09.06.2020 року, було відряджено заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , який має статус батька малолітньої дитини, який її виховує без матері, з 10 червня по 09 липня 2019 року до Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури.

81. У контексті додержання професійної етики комісія звернула увагу на те, що 06.07.2020 року під час знаходження ОСОБА_1 на лікуванні, до місця проведення співбесіди за його дорученням прибула працівник відділу кадрів прокуратури Київської області, яка намагалася передати документи, які підтверджують поважність причин неявки його на співбесіду. Вказане комісія розцінила як використання ОСОБА_1 підпорядкованих працівників апарату прокуратури області до вчинення дій в його особистих інтересах у неробочий час з метою доставки особистих документів. 

82. Також, комісія в оспорюваному рішенні вказала, що під час проведення співбесіди із ОСОБА_1 встановлено обґрунтовані сумніви у його доброчесності, що полягають у зазначенні недостовірних відомостей у декларації за 2016 рік щодо об`єкту нерухомості, який він використовує для проживання, реєстраційного номеру та вартості об`єкту нерухомого майна, що належить на праві власності члену сім`ї (дружині), реєстраційний номер, загальну площу та вартість на дату набуття права на гараж, що належить дружині, реєстраційний номер та вартість на дату набуття права на квартиру, що належить дружині, що свідчить про порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» та підтверджується висновками НАЗК за наслідками проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 від 17.05.2019 року.

83. Крім того, при проведенні співбесіди було встановлено явну невідповідність, яка не була обґрунтовано пояснена ОСОБА_1 під час співбесіди, між набутим ОСОБА_5 (матір ОСОБА_1 ) у власність 29.08.2013 році автомобілем марки «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску та її офіційними доходами, між набутим у 2019 році ОСОБА_6 (тесть ОСОБА_1 ) житловим будинком, загальною площею 221,2 кв.м. у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, з його офіційними доходами, між набутим у власність ОСОБА_7 (теща ОСОБА_1 ) у 2019 році за договором купівлі-продажу житловим будинком, площею 176,1 кв.м. у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, з її офіційними доходами, що на переконання комісії, викликає обґрунтовані сумніви у його доброчесності.

84. Щодо зазначених висновків Кадрової комісії в оскаржуваному рішенні Верховний Суд зауважує таке.

85. Пунктом 10 частини першої статті 3 Закону № 1697-VІІ визначено, що однією із засад діяльності прокуратури є неухильне дотримання вимог професійної етики та поведінки.

86. Статтею 19 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися Присяги прокурора, правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

87. Відповідно до пунктів 1, 3 Керівних принципів, що стосуються державних обвинувачів, які прийнято восьмим Конгресом Організації об`єднаних націй з попередження злочинності та поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня - 07.09.1990), особи, відібрані для здійснення судового переслідування, повинні мати високі моральні якості та здібності, а також відповідну підготовку та кваліфікацію. Особи, які здійснюють судове переслідування, будучи найважливішими представниками системи здійснення кримінального правосуддя, завжди зберігають честь та гідність своєї професії.

88. Згідно із пунктом 39 Бордоської декларації "Судді та прокурори в демократичному суспільстві" прокурорами мають бути особи з високими моральними якостями; через характер повноважень, на виконання яких вони свідомо погодились, прокурори є постійно відкриті для публічної критики; будучи головними суб`єктами здійснення правосуддя, вони мають повсякчасно підтримувати честь і гідність своєї професії.

89. З метою визначення основних принципів, моральних норм та правил прокурорської етики, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою, Всеукраїнською конференцією прокурорів 27.04.2017, затверджено Кодекс професійної етики та поведінки прокурорів (далі - Кодекс), яким закріпленні стандарти прокурорської етики та відповідні норми доброчесної поведінки та зафіксовано ключові етичні ціннісні орієнтири прокурорської діяльності, етичні стандарти професії, які утворюють систему правил прокурорської етики та доброчесності.

90. Розроблення та прийняття цього Кодексу прокурорами є важливим трансформаційним заходом системи прокуратури та однією із форм реалізації прагнення прокурорів щодо посилення довіри громадян до них.

91. Практична реалізація правил прокурорської етики потребує від прокурорів дотримання певної поведінки, що також повинна відповідати нормам загальносуспільної моралі, стандартам, що регулюють службову діяльність, вимогам, встановленим у законодавстві до професії. 

92. Одним із ключових завдань Кодексу є формування принципової морально-правової позиції прокурора у взаєминах з громадянами, колегами, керівниками та підлеглими, а головна складова мета цього Кодексу полягає у дотриманні прокурорами високих етичних ціннісних орієнтирів у своїй службовій діяльності та приватному житті, що відповідають суспільним очікуванням стосовно образу прокурора.

93. Зокрема, Кодексом передбачено, що прокурор повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність (стаття 11); при виконанні службових обов`язків прокурор має дотримуватися загальноприйнятих етичних норм поведінки, бути взірцем доброчесності, вихованості і культури (стаття 16); прокурор має суворо дотримуватися обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних (стаття 19).

94. Відповідно до статті 18 Кодексу працівнику прокуратури слід не допускати дій і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

95. Статтею 21 Кодексу, визначено, що прокурор діє на підставі закону, неупереджено, незважаючи на приватні інтереси, особисте ставлення до будь-яких осіб, на свої ідеологічні, релігійні або інші особисті погляди чи переконання. Поза службою поводитися коректно і пристойно. При з`ясуванні будь-яких обставин з представниками правоохоронних і контролюючих органів не використовувати свій службовий статус, у тому числі посвідчення прокурора з метою впливу на посадових осіб.

96. Правила прокурорської етики формують стандарт поведінки, яка має бути взірцем законності, справедливості, дисципліни, людяності, порядності, ввічливості, сприяти довірі й повазі суспільства до органів прокуратури і представників цієї професії.

97. Таким чином оцінка відповідності прокурора критеріям професійної етики здійснюється Кадровою комісією крізь призму вищеозначених етичних вимог, встановлених до професії прокурора, і стандартів, що стосуються його позаслужбової поведінки й іншої дозволеної діяльності.

98. Одним із критеріїв процедури перевірки дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, що викладено в підпункті 3 пункту 9 розділу ІV Порядку №221, є відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції.

99. Верховний Суд враховує, що надаючи оцінку обґрунтованості оскаржуваного рішення Кадрової комісії в частинні невідповідності прокурора вимогам професійної компетентності суди попередніх інстанцій взяли до уваги, що накази в.о. прокурора Київської області ОСОБА_1 №100вк, №97вк та №87вк від 11.03.2020 року приймались у межах повноважень для виконання функцій прокуратури в межах управління, викликане службовою необхідністю.

100. Так, відповідно до рапортів в.о. начальника управління нагляду за додержання законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області в.о. прокурора Київської області ОСОБА_1 від 10.03.2020 року, штатний розпис в управлінні нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури області налічував 53 посади прокурорів, з яких 5 посад залишалися вакантними. Із 48 займаних посад в управлінні на момент його подання 16 працівників перебували у щорічних чергових відпустках, 3 відряджено до Офісу Генерального прокурора та 1 відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Подача вказаного рапорту була зумовлена необхідністю отримання дозволу на відрядження до управління для забезпечення його роботи та виконання невідкладних завдань і доручень. Саме на підставі вищевказаних рапортів, позивачем були видані накази про відрядження посадових осіб Києво-Святошинської місцевої прокуратури.

101. Суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що Закон №1697-VII питання порядку, підстав та вимог до наказів про відрядження не регулює та застосував до спірних правовідносин наказ Генеральної прокуратури №75 від 06.07.2011 «Про порядок виїзду у службові відрядження працівників органів прокуратури України» (далі - Наказ №75). 

102. Відповідно до пункту 1 Наказу №75 направлення працівників у відрядження здійснюється, в тому числі серед іншого, прокурорами областей або їх заступниками згідно з розподілом обов`язків і оформляти наказом (розпорядженням) із зазначенням пункту призначення, найменування прокуратури, до якої відряджається працівник, строку і мети відрядження.

103. При цьому, накази про відрядження, які були видані в.о. прокурора Київської області ОСОБА_1, містять інформацію про пункт призначення, найменування підприємства, куди відряджений працівник (управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області), строк відрядження 30 календарних днів, мету та обґрунтування відрядження, зокрема, для виконання функцій прокуратури в межах управління, викликане службовою необхідністю. Обґрунтування таких відряджень наведено і в рапортах, які стали підставою для видання цих наказів. Наявні в матеріалах справи біографічні довідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також лист прокуратури Київської області №01/1/2-789вих.20 від 06.08.2010 свідчать про наявну компетенцію вказаних посадових осіб, з врахуванням якої їх було скеровано у відрядження. 

104. Суд також враховує, що відповідачами не було підтверджено наявність конфлікту між керівництвом і колективом Києво-Святошинської місцевої прокурати та керівництвом прокуратури Київської області.

105. Надаючи оцінку рішенню кадрової комісії щодо відрядження заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_4 до Миронівського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що з копії листа Прокуратури Київської області від 06.08.2020 року №01/1/2-789вих.20, опрацюванням матеріалів особової справи ОСОБА_4 встановлено, що 06.06.2019 останнім до прокуратури Київської області, окрім рішення суду про розірвання шлюбу, подано довідку (характеристику) з дошкільного навчального закладу (ясла - садок) комбінованого типу №28 «Горобинонька» Білоцерківської міської ради від 06.06.2019 про відсутність участі у вихованні ОСОБА_10 її матері з листопада 2018 року. Будь - які інші документи, які підтверджували б його статус одинокого батька, ОСОБА_4 не подавались. Дані обставини підтверджуються також наявними в матеріалах справи доказами , а саме клопотання ОСОБА_4 від 06.06.2019 з додатками.
Щодо довідки (характеристики) з дошкільного навчального закладу (ясла - садок) комбінованого типу №28 «Горобинонька» Білоцерківської міської ради слід зазначити, що обставини, вказані у ній до дати видання спірного наказу могли змінитись, адже з моменту її видачі 06.06.2019 до дати видання ОСОБА_1 наказу №206вк про відрядження ОСОБА_4 (09.06.2020) минув рік.
Окрім того, у рішенні Кадрової комісії не враховано перебування/не перебування ОСОБА_4 на дату прийняття такого наказу у шлюбі.

106. Верховний Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 було оскаржено наказ про його відрядження, у відповідь на які Офісом Генерального прокурора було повідомлено, що такий видано в письмовій формі в межах повноважень, визначених законом та є обов`язковим до виконання. 
Крім того, листом Ради прокурорів України №5/1/3-01вих20 від 07.09.2020 повідомлено про відсутність підстав вжиття заходів реагування, передбачених п.4.1 Положення про Раду прокурорів України.

107. В частині висновків кадрової комісії щодо професійної етики позивача Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оспорюваного рішення в цій частині, які ґрунтуються на положеннях Порядку №221, який передбачає можливість відкладення проведення співбесіди за заявою прокурора, поданою відповідно до положень пункту 11 цього Порядку, а також наслідки неподання такої заяви у вигляді рішення про неуспішне проходження атестації, Положенні.

108. Зокрема, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з урахуванням обставин екстреної госпіталізації та ургентного медичного втручання, відповідальним працівником відділу роботи з кадрами було запропоновано позивачу у позаробочий час передати секретарю Кадрової комісії його заяву. Безпосередня близькість прокуратури Київської області (бульвар Лесі Українки, 27/2, м. Київ) та приміщення по АДРЕСА_1 (приміщення Тренінгового центру прокурорів України, де проводилась співбесіда) до станцій метро забезпечує можливість доїзду за 15-20 хв. Пропозиція передати необхідні документи у Кадрову комісію поступила саме від працівника відділу роботи з кадрами, враховуючи обставини захворювання позивача, відсутність поруч близьких осіб, доброзичливе ставлення. Працівник мав намір допомогти йому з власної волі, а не під примусом вказівок та доручень позивача, як заступника прокурора області.

109. За заявою позивача, рішенням комісії від 06.07.2020 співбесіду позивача було перенесено на 16.07.2020.

110. В свою чергу, відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження того, що 06.07.2020 під час знаходження ОСОБА_1 на лікуванні, останнім використовувались підпорядковані працівники апарату прокуратури області до вчинення дій в його особистих інтересах у робочий час з метою доставки його особистих документів. 

111. Також, судами не встановлено та відповідачами не надано доказів надходження скарг чи пояснень працівника кадрового підрозділу про неетичну щодо нього поведінку з боку позивача з цього приводу.

113. Щодо висновків кадрової комісії про невідповідність позивача вимогам доброчесності Верховний Суд враховує, що, як встановлено судами попередніх інстанцій, кадрова комісія оцінювала рівень доходів та витрат родичів (близьких осіб) ОСОБА_1 за період 2010-2019 роки, зокрема, ОСОБА_5 (матері позивача), ОСОБА_6 (тестя позивача), ОСОБА_7 (тещі позивача), аналізуючи при цьому їх офіційні доходи за 2010-2019 роки.

114. Водночас, обставини набуття тещою та тестем ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ) двох будинків не з`ясовувались комісією письмово до проведення співбесіди з позивачем, не з`ясовувалось у нього безпосередньо під час проведення співбесіди, що підтверджується наявними в матеріалах справи запитами та відеозаписом співбесіди. Висновки Кадрової комісії стосовно придбання ОСОБА_6 у 2019 році житлового будинку, загальною площею 221,2 кв.м. у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, були спростовані Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №219555845 від 07.08.2020. Позивач підтвердив ту обставину, що відповідно до копій договору дарування, технічного паспорта, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_6 набув зазначений будинок в дар від свого батька 22.05.1997, вартість якого станом на 2003 рік становила 81049 грн.

115. Також, невідповідність доходів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 витратам на придбання будинку в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області Кадрова комісія оцінила, виходячи з офіційних доходів, отриманих упродовж тільки 2010-2019 років. Водночас, комісією не досліджувалось питання отримання такими особами доходів до 2010 року, не наведено причин неврахування таких доходів. Крім того, при дослідженні вказаного питання, комісією не з`ясовано факту проживання з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 інших членів сім`ї, з якими вони ведуть спільне господарство, не з`ясовано факту отримання/неотримання такими особами кредиту чи позики для придбання такого майна. 

116. Кадровою комісією також не враховано отримання у 1999 році ОСОБА_7 доходу від продажу приватизованих та отриманих в дар квартир по АДРЕСА_2 , зокрема, квартири АДРЕСА_3 з підвалом, загальною площею 98,4 кв.м. та у 2007 році від продажу квартири АДРЕСА_4 за тією ж адресою, площею 78,8 кв.м., що підтверджується долученими до матеріалів справи позивачем копіями Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №219558235 від 07.08.2020.

117. Стосовно придбання матір`ю позивача автомобіля у 2013 році суди обґрунтовано зазначили, що комісія звернула увагу на отримані нею офіційні доходи в розмірі 562455 грн. Проте, у спірному рішенні не вказано вартості автомобіля «MitsubishiOutlander» станом на 2013 рік, з якої виходила комісія, вважаючи недостатній рівень зазначених нею доходів рівню витрат, понесених на його придбання. При цьому, комісією не враховано трудовий стаж матері позивача (47 років), що підтверджується поясненнями ОСОБА_5 , наданих комісії, можливість придбання нею вказаного автомобіля за власні заощадження. Також, при дослідженні цього питання, комісією не з`ясовано факту проживання з ОСОБА_5 інших членів сім`ї, з якими вона веде спільне господарство.

118. Стосовно висновків Кадрової комісії про обґрунтовані сумніви у доброчесності ОСОБА_1 , які полягають у зазначенні недостовірних відомостей у декларації за 2016 рік та підтверджується висновками НАЗК за наслідками проведення повної перевірки декларації ОСОБА_1 від 17.05.2019, суди обґрунтовано врахували, що рішенням НАЗК №1402 від 17.05.2019 про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником прокурора прокуратури Волинської області, встановлено відповідність точності оцінки задекларованих активів, не встановлено наявності конфлікту інтересів, не встановлено ознак незаконного збагачення, не встановлено ознак вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-6 КУпАП та кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 КК України.

119. Наведене у підсумку дає підстави стверджувати, що спірне рішення кадрової комісії не містить мотивів, з яких комісія дійшла висновку про неуспішне проходження атестації прокурором ОСОБА_1 , оскільки засновано на наявності начебто обґрунтованих, проте не підтверджених належними та допустимими доказами, сумнівів членів комісії щодо її професійної етики та доброчесності, рівня професійної компетентності. Фактично, такі висновки є припущеннями, що не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила кадрова комісія під час ухвалення такого рішення, оскільки відповідачами не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття.

120. Разом з цим, окрім встановлених судами попередніх інстанцій обставин, представник відповідачів інших обставин чи не досліджених судами фактів не навів.

121. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що спірне рішення Кадрової комісії від 16 липня 2020 року № 7н є невмотивованим та протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

122. Оскільки підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного наказу слугувало рішення Кадрової комісії від 16 липня 2020 року № 7н, наказ про звільнення позивача також є незаконним та підлягає скасуванню.

123. Щодо способу поновлення порушеного права позивача слід зазначити таке.

124.   Верховний Суд наголошує, що звільнення прокурорів врегульовано спеціальним законодавством, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість його застосування прямо передбачено у спеціальному законі.

125. Оскільки Законом № 113-ІХ не врегульовано питання щодо поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, тому застосуванню підлягають норми трудового законодавства.

126. Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

127.   Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

128. З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для поновлення позивача на посаді заступника прокурора Київської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

129. Розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу сторонами не оспорюється.

130. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

131. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VIІ. Судові витрати

132. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора та ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

2. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі №380/6662/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	О.В. Калашнікова О.А. Губська   Н.М. Мартинюк