УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №275/50/21 Головуючий у 1-й інст. Данилюк О. С. 
Категорія 19 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 275/50/21 за позовом виконувача  обов`язків  керівника Коростишівської  окружної прокуратури  Житомирської області  до Брусилівської  селищної ради  Житомирського району  Житомирської області ,  ОСОБА_1   про визнання  незаконним та  скасування рішення  Брусилівської селищної ради Житомирського району  Житомирської області, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та зобов`язання повернути земельні ділянки та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Житомирського району  Житомирської області про визнання рішення сесії законним та визнання договору оренди землі укладеним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2023 року, постановлену під головуванням судді Данилюк О.С.,
в с т а н о в и в :
У січні 2021 року в.о. керівника Коростишівської окружної прокуратури  Житомирської області звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що рішенням 42 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області передано ОСОБА_1 у користування на умовах оренди земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства.
На підставі вищевказаного рішення між Брусилівською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі. Відповідно до договору орендар прийняв в строкове платне користування земельні ділянки площею 171,4828 га, кадастровий номер 1820983500:05:000:0989; площею 60,9064 га кадастровий номер 1820983500:05:000:0991, які розташовані за межами населеного пункту с. Биків Брусилівського району Житомирської області та земельну ділянку площею 99, 5524 га, кадастровий номер 1820983500:05:000:0990, яка розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області.
Зазначає, що рішення про передачу земельних ділянок ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства, є незаконним та таким, що прийнято з порушенням Конституції України та земельного законодавства. Зокрема вказує, що, передача земельних ділянок без конкурсу позбавила територіальну громаду можливості отримувати орендну плату у розмірі, визначеному на умовах прозорої конкуренції та з дотриманням законодавчих вимог. 
Таким чином, просив визнати незаконним та скасувати рішення 42 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області. Окрім того, просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 25 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та Брусилівською  селищною радою  Житомирського району  Житомирської області , а також зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді вказані земельні ділянки.
ОСОБА_1  подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати законним рішення 42 сесії Брусилівської  селищної ради 7 скликання від 19 лютого 2020 року №1379 про передачу йому в користування на умовах оренди земельних ділянок для ведення селянського фермерського господарства, а саме: площею 171,4828 га з кадастровим номером 1820983500:05:000:0989;  площею 60,9064 га кадастровий номер 1820983500:05:000:0991; площею 99, 5524 га, кадастровий номер 1820983500:05:000:0990.
Окрім того, просив визнати укладеним договір оренди землі від 25 лютого 2020 року між ним та Брусилівською селищною радою Житомирської області.
Ухвалою суду від 11 червня 2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з позовними вимогами в.о. керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області.
У підготовчому судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Нестеренко М.М., звернувся до суду із клопотанням про закриття провадження у справі з тих підстав, що цей спір належить розглядати за правилами господарського судочинства. Також просив відшкодувати понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 100000 грн.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2023 року провадження у даній справі закрито на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України.
Роз`яснено позивачам за первісним та зустрічним позовами їх право на звернення із вказаними позовними вимогами у порядку господарського судочинства.
Повернуто Коростишівській окружній прокуратурі судовий збір, сплачений за подання вказаного позову.
В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Нестеренка М.М., про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу в частині відмови у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове судове рішення,- про стягнення із позивача за первісним позовом на його користь понесені витрати на правничу допомогу.
Зокрема, зазначає, що суд дійшов до помилкового висновку про відсутність необгрунтованих дій Коростишівської окружної прокуратури під час розгляду цієї справи, адже сам лише факт закриття провадження у справі і є підтвердженням необгрунтованих дій позивача за первісним позовом у розумінні положень частини 5 статті 142 ЦПК України.
Вважає, що прокуратурою ініційовано безпідставний позов, спрямований виключно на протиправне обмеження його прав та інтересів.
Звертає увагу на те, що представник позивача за первісним позовом систематично перешкоджав швидкому та правильному вирішенню даного спору, адже до останнього моменту заперечував проти закриття провадження у справі, декілька разів поспіль не з`являвся в судові засідання. Внаслідок таких дій справа розглядалася протягом тривалого часу, 16 судових засідань відбулося за участю його адвоката, підготовлено та подано 17 процесуальних документів.
Вказує, що понесені ним витрати на правничу допомогу відповідають критерію складності справи та тривалості її розгляду, а також часу, витраченому адвокатом на участь у її розгляді та підготовці відповідних процесуальних документів..
Стверджує, що подання позову, який не відповідає вимогам законодавства щодо підвідомчості та тривалість судового розгляду, позиція позивача у даній справі свідчать про явну необгрунтованість дій позивача.
В судовому засіданні прокурор та представник Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.
Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено наявність необгрунтованих дій позивача за первісним позовом, й ОСОБА_1 , а також його представником не надано суду доказів таких дій. Отже, відсутні підстави для застосування положень частини 5 статті 142 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Так, частиною 5 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Аналіз положень частини 5 статті 142 ЦПК України свідчить про те, що у разі закриття провадження у справі необхідною умовою для компенсації особі (одній стороні) здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи, є необгрунтовані дії іншої сторони, що і зумовили відповідні витрати під час розгляду справи та пов`язані з цим розглядом.
За загальними правилами доказування, закріпленими статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, стороні, яка заявляє про компенсацію здійснених нею витрат, внаслідок необгрунтованих дій іншої сторони необхідно довести, які саме необгрунтовані дії іншої сторони були нею вчинені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяла ця сторона недобросовісно; чи недобросовісна сторона мала на меті протиправне ущемлення прав та інтересів іншої сторони; чи були дії недобросовісної сторони умисні та який ступінь її вини й чим це підтверджується тощо.
Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц, від 14 січня 2021 року у справі №521/3011/18, від 16 червня 2021 року у справі №904/9024/16, від 20 липня 2022 року у справі №308/9100/19.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що для задоволення клопотання представника ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу, останні мають довести, які саме необгрунтовані ( неправильні, недобросовісні) дії позивача за первісним позовом здійснені ним при зверненні до суду, а також під час розгляду справи та в чому вони виражені.
Матеріали справи свідчать, що первісний позов подано до суду 20 січня 2021 року. Спірні правовідносини пов`язані з передачею в оренду земельних ділянок, призначених для ведення селянського фермерського господарства. Питання підвідомчості таких спорів неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №922/1830/19 зазначено, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.
Саме цей правовий висновок й був врахований судом першої інстанції при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі.
Отже, на час звернення до суду з первісними позовними вимогами судова практика щодо підвідомчості таких спорів була відмінною від правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року. Відтак, відсутні підстави стверджувати про те, що при зверненні до суду з даними вимогами Коростишівська окружна прокуратура Житомирської області діяла недобросовісно та подання такого позову було спрямоване на порушення прав ОСОБА_1 . 
Звернення прокурора до суду з клопотанням про оголошення перерви в судовому засіданні не мало систематичного характеру та було зумовлене наявністю поважних причин, що не свідчить про недобросовісність його дій, а лише вказує на реалізацію прав, наданих стороні цивільним процесуальним законодавством.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання про компенсацію витрат на правничу допомогу.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.
В іншій частині ухвала суду не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду. 

Керуючись ст.ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про компенсацію витрат на правничу допомогу,- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуюча Судді: